Vadászat
Ausztriai alpesi kőszálikecske- és zergevadászatom kalandos története
A semmeringi sípályán javában dolgoztak a hóágyúk, már messziről láttuk a széles, kanyargó nyiladékot, ahogy közeledtünk az ausztriai vadászterületünkre. Minden évben néhány alkalommal eljövünk ide síelni, én általában nem veszek bérletet, mivel több éve túrasízem, így minden pályán feltúrázok és bebarangolom a környéket. Imádok száguldani a friss hóban, de fizikálisan jobban lefáraszt a felfelé haladás és motivál az az érzés, hogy önerőből jutottam fel a hegyre.
Szakadó hóesésben gördültünk be Krieglachba, ahol beköltöztünk kényelmes szállásunkra. A hó néhány órája szakadt, de ebben a barátságos kis faluban minden utca hómentes, azonnal aktivizálták magukat a szórógépek. Nálunk talán másnapra elérik, hogy hókásás utakon járhatunk, de ezt is csak azért, mert az autók letapossák a havat. Az általános tisztaságról nem is beszélve, ez is példa értékű egész Ausztriában. Soha nem találkoztam az erdőben szeméttel, de még cigarettacsikket is keresve talál az ember. A kontraszt a két ország között, ég és föld. Eszembe jutott egy érdekes történet, amit egy ausztriai barátom mesélt:
Több helyén a világnak megkérdezett embereket, hogy elvágynak e hazájukból. Mindenkitől azt a választ kapta, bármilyen jóléti vagy civilizált országról legyen szó, hogy szívesen elköltöznének. Egy nepáli fiatal azt mondta, hogy ő soha nem szeretne elköltözni. Hajmosás közben ott elállt a víz, teljesen természetes volt, hogy két nap múlva lesz legközelebb. Heten laktak egy szobában, és boldogan, derűs arccal lelkendeztek, hogy nem vágynak el hazájukból, mert hagyják őket érvényesülni
Alig csomagoltuk ki felszereléseinket, már tizenegy órára jött is értünk Hannes, a kísérőnk, akivel kapcsolatunk később barátsággá alakult. Fél órát autóztunk a Hochschwab hegyei felé, ahol a korábbi években már túráztam. Erdei aszfalt úton kanyarogtunk, mellettünk a Grüner-tó smaragdzöld víztükrében tótágast álltak a fák. Gyönyörű ez a vidék, főleg most, hogy nem csak sziklát mászhatok a völgyben, hanem álmaim vadjára az alpesi kőszáli kecskére vadászhatok. A kicsiny hegyi tavacska merülésre is alkalmas, akár húsz méteres látótávolságot is kifoghat a búvár. Nyáron a csapadékmentes időszakban néha teljesen kiszárad, de tavasszal a húsz métert is elérheti a mélysége. 900 méteres tengerszint feletti magasságig tudtunk autóval felkúszni a szűz porhóban.
Szakadatlanul havazott. A fenyvesek hátterében sziklafalak meredtek a magasba, tagolta őket egy-egy havas kuloár, amiken zergék kikaparták a fehér lepel alól az alacsony füvet. Felfelé jövet Hannes többször megállt, és távcsövével pásztázta az ormokat. Johann Fraiss, vagyis becenevén Hannes, mesélt az 1500 hektáros vadászterületről, aminek legmagasabb csúcsa a Dac. A régióban évente 12 zerge, és 2 kőszáli kecske kerül terítékre. Helyenként a meredek köveken 1015 zergéből álló csoportot is láttunk. Vezetőnk, őszes haja ellenére is sportos, fiatalos; számomra kifejezetten barátságos arcot formál neki a szája alatt meghagyott szakáll pamacs. Taposta előttünk a havat, mögöttem barátom, Paller Attila lépkedett. Ő szervezőként és fotósként vett részt a kalandokkal teli vadászaton, számomra is meglepő módon viselte a megpróbáltatásokat, igazi hegyivadász párost alkottunk. Soha nem kellett egymásra várnunk, minden apró mozdulatból tudtuk, hogy a másik mit szeretne. Kirgizisztánban már kiismertük szokásainkat, így összehangoltan mozogtunk a hegyen.
Nem szeretem, ha valakivel mászom, vagy túrázom, és nem tudom tartani a saját tempómat. Erre a hétvégére igazán rámondhatjuk, hogy sportérték szemszögéből is kimagasló eredményt hoztunk. Háromnegyed órás gyaloglás után megközelítettük azokat az ibexeket, amiket már az autóból kémleltünk. Szemrevételezésüket követően és miután pulzusom kicsit megnyugodott, felkészültem a lövésre. Egy fatuskóra dobtam a hátizsákomat és feltámasztottam a puskát. Távolságmérőm, ami több alkalommal kibabrált velem, a sűrű pelyhekben hulló hó miatt nem működött. 40 fokos szögben fölfelé lőttem, lövedékem alacsonyan csapódott a bak alá. 250 méterre tippeltük a távolságot, de ezek szerint messzebb lehetett a kőszáli kecske. Morogtam magamban, hogy miért hamarkodtam el a lövést, hiszen az első vadásznapot töltjük.
Az ibexek átbillentek a közelükben húzódó gerincen és nyúlfarknyi idő elteltével még messzebbre kerültek. A lövés pillanatában az erdő szegélyéből kiugrott három zerge, ezek közül az egyiket elejtettem. A kilenc éves kecske 160 méterre állt tőlünk, ezt a távot még mérte a műszerem; 50 métert csúszott le a hólejtőn. Attila elindult a zergéért, mi Hannes-szel a megnyugtatás miatt, megnéztük az első rálövés helyét. Egy órát másztunk a sziklákon, amire megbizonyosodtunk, hogy valóban hibáztam. Nyaktörő mutatványokkal közelítettük meg a placcot, és sokszor hiányoltam a biztosító kötelet. Bár próbáltam már sziklán a szólómászást, de most valahogy nem vágytam arra a tökéletes szabadságot adó érzésre, amit a biztosítás nélküli mászás nyújt. Ráadásul itt mindent jég és hó borított.
Visszaérve a lövés leadásának helyszínére, Attila, szüntelenül küzdötte közelebb magát a hihetetlen helyen fennakadt zergéért. Már majdnem elérte a vadat, de amikor néhány lépéssel feljebb szívta magát a derékig és mellig érő hóban, mindig jókorát csúszott vissza. A legalább 60 fokos hófolyosón végül a botját keresztbe fordítva húzta egyre feljebb magát, mielőtt a zergét útjára bocsátotta. El lehet képzelni tusáját, mivel a hosszú felfelé tartó küzdelem után, fél perc alatt csúszott a meredek aljába.
Elkészítettük a fotókat, rendkívüli örömömet a hibázás miatt nem tudtam kimutatni. Még világosban értünk az autóhoz és hanyatt fekve a hóból vizslattam az egekben lézengő kecskéket. Harmonikus hangulatba kerültem, amikor megláttam a sziklafalon a csapatban azt az erős szarvú bakot, amire rálőttem. Legurultunk a havas szerpentinen, a sötétség kezdte átvenni a szerepet. A meredek sziklákról fekete madarak zuhantak alá, amikor közeledtek a földhöz, könnyedén siklottak tovább a levegőben, és bele-bele vijjogtak az alkonyat csendjébe. Attilával és Hannes-szel átbeszéltük a hibázás okait, igaz megoldás nem született, de holnap újra vadászhatunk, ezért nem volt okom csüggedni.
Lefelé menet gímszarvasok ácsorogtak a fenyvesben, Hannes meglőtt közülük egy szép hegyi bikát. Rövid autózás után betértünk az út mellett fából készített vendéglőbe, a pultot három férfi támasztotta. Hannes-szel itt kezdődött az órákig nyúló beszélgetésünk és barátságunk is elmélyült az 1879-ben épült hangulatos helyen. A barnára pácolt elemeken, már mindenhol láttam a szú által kikezdett lyukakat. Ezt a házat Leonardo da Vinci, az 1400-as évek végén álmodta meg, és vázlatot készített a tervekről. 1878-ban építették fel Bécsben, majd lebontották és a következő évben végleges helyére került, ebbe a bámulatos erdei, hegyi környezetbe. A falon bekeretezve őrzik az erről szóló újságcikket.
– Tavaly is sokszor jártam Ausztriában, akkor a Grossglockner-re túráztunk és a Höllentall völgyben másztuk a sziklafalakat – tolmácsolta Attila a mondandómat.
– Régebben én és a húgom is másztunk.
Vidáman és meglepődve fogadtam Hannes válaszát, és örömmel beszélgettünk az általa is teljesített szikla utakról. Meséltem neki az egyik legkedvesebb, rövidebb, négy kötélhosszas falat, amit először Lengyel Csabi barátommal másztam. Ennek a nevére is emlékeztem (Die Nachte Stufe), mert a hetes nehézségű piaz repedés mászásának szinte minden mozdulata még élénken bennem van. Hannes is mászta az utat, sok közös gondolatunk és érzésünk szabadult fel eszmecserénk alatt, annyira sok közös témáról és érdeklődési körről beszéltünk, hogy meghívott minket barátságból saját területére túrasízni és vadászni a következő évben.
Elmondtam neki világ körüli utunk tervét és megkértem, hogy emiatt egy évvel halasszuk el a találkozást. Betoppant Hannes 75 éves édesapja, aki még szintén aktívan vadászik és a mai napig járja a hegyeket. Beszámolt magyarországi élményeiről miközben a pultnál támaszkodó, markáns vonalú, szakállas férfi is bekapcsolódott a beszélgetésbe:
– Én éltem Magyarországon a 80-as évek elején, Fonyódon repültem motoros sárkánnyal, csak bevonták az engedélyemet. – Az egyetlen magyar mondat, amit ismert: Mi van k..va kommunista?… Nem is lepődtünk meg a történteken
Hannes édesapja mesélte, hogy az 50 éves vadászpályafutása alatt nem volt még alkalma alpesi kőszáli kecskét terítékre hozni, mert e ritka vadfajból rendkívül korlátozzák a kilövést és az ő területükön csak a külföldi vadászok jutnak hozzá. Egyáltalán nem irigységből beszélt, hanem bíztatott, hogy másnap megtaláljuk az ibexeket. Bárcsak igaz lenne és sok vadász álmát valóra válthatnám elejtésével. Udvariasan elköszönt tőlünk és átment a szomszéd helyiségbe, ahol az adventi fellépésre gyakoroltak énekeket. Néhány perc után Hannest megkérdeztük, hogy meghallgathatjuk-e a próbát; örömmel kísért át bennünket a másik terembe. Halkan belopakodtunk és csodálattal hallgattuk a megható előadást. Rövid idő után bekapcsolódtunk az éneklésbe, részei lehettünk ezen idilli baráti társaság életének. Én is elénekeltem a Honfoglalás dalát, amit átéléssel hallgattak, és hallás után gitárral kísértek. Átszellemült hangulatban elgondolkodtatott az este, hogy az átlagemberek csak a televíziót bámulják és észre sem veszik, hogy elröppen felettük az idő, családtagjaikkal nem is beszélgetnek, csak tudatos elbutításukat élik.
Reggelre Hannes belázasodott, ezért barátja, Franz jött értünk hajnalban. Ugyanazon a helyen álltunk meg az autóval, mint tegnap. A felhők szaladtak a kék égbolton, még mosolyogva figyelte őket a pihenésére igyekvő Hold. Negyedóra távcsövezés után megláttuk a kecskéket a sziklafal tetején, egy havas bevágásban. Csoportjuk megközelítését a porhó lavinák veszélyei miatt és az óriási szintkülönbség figyelembe vételével szinte lehetetlennek gondoltuk. A terepjáróval átmentünk a hegy keleti oldalára és kevés eséllyel, de elindultunk irányukba. Hátizsákomba beletettem egy termosz teát, kabátot, váltókesztyűt és puskámat belecsúsztattam a zsákom fegyvertárolójába. Így kezem szabadon mozgott és mindkettőt használhattam a mászáshoz. Mogyoróbotommal rátámaszkodtam a hegy felőli oldalra és Franz-t követve, jó tempóban elkezdtük a monoton hótaposást. Ausztriában ezt a hosszú botot, előszeretettel használják a hegyekben, segíti a felfelé haladást és az egyensúlyt is könnyedén megtarthatja vele a túrázó. A nap is kisütött, hajnalban elállt a hó.
Az előző napok havazásai után a fehér takaró teteje még nem vált szironyossá, ezért nem kellett félnünk, hogy a rétegek elcsúsznak egymáson. Sípcsontig, térdig érő porhavat tapostunk, az öreg fenyvest elhagyva beértünk egy szinte áthatolhatatlan sűrűségű gyalog fenyvesbe. Kúszó ágai összeértek, mondtam is Attilának, hogy úgy érzem magam, mint egy mókus, aki a fák lombkorona szintjében közlekedik. Az ágakról hullott a nyakunkba a hideg áldás, kínunkban mosolyogva verekedtük át magunkat az embert próbáló sűrűn. Fél óra alatt tettünk meg pár métert, amikor lábunk lecsúszott a fenyőről, folyton derékig estünk a gallyak közé; csodával határos módon megúsztuk ficam nélkül a manővert.
A rengeteg jó takarást biztosított, ahogy körbenéztünk, legalább húsz zerge tartózkodott lő távon belül, a kecskéket egyelőre szem elől tévesztettük, ezért menetelésünk egyre esélytelenebbnek tűnt. Attila követett, én Franz nyomában lépkedtem. Néha olyan helyre értünk, hogy magam is elgondolkodtam azon, vajon megéri-e az életünk kockáztatásával tovább menni. 60 fokos dőlésű, sziklás, havas lejtőn traverzáltunk, alattunk 200 méter mély szakadék tátongott. Szidtam magam, hogy miért nem hoztam legalább hágóvasat, akkor sokkal stabilabban mehetnék. Igaz is, tényleg, jobb helyen van otthon a polcon
Nem volt hibázási lehetőség, egy kicsúszást képtelenségnek tartottam jégcsákány nélkül lefékezni, a veszélyes részen felfelé haladtunk, eszembe jutott, hogy itt vissza is kell majd jönnünk. Hat óra alatt értünk fel 900 méter szintet, így vélhetően a kecskék fölé jutottunk. A kíméletlen hótaposás megnehezítette haladásunkat, kedvezőbb körülmények között, ezt a szintet sokkal kevesebb idő alatt abszolválhattuk volna. Franz előre ment, mi Attilával megvártuk, amíg felderíti a terepet. Másfél óra elmúltával tért vissza, kabátjainkat is felvettük, mert dideregtünk az átizzadt ruháinkban. Mínusz 12 fokos volt a hőmérséklet, szerencsére a szél nem tette elviselhetetlenné a hideget. A lavinalejtőn várakozva eszembe jutott, hogy márciusban ezeket a helyzeteket majd Nepálban, 5500 méteren kell leküzdeni. Élveztem a csendet, olyan nyugodt volt ott minden.
Elgondolkodtam: Figyeld meg az életet: látsz valahol szomorúságot? Láttál már valaha depressziós fát? Vagy láttál már valaha szorongó madarat? Vagy idegbeteg állatot? Ugye nem? Az élet egyáltalán nem ilyen. Csak az ember tévedt el valahol. (Osho)
Itt a hegyekben megtalálom önmagamat, én úgy gondolom, hogy a nekem kijelölt utat járom, és ennek a szabadságérzésnek az öröme mindent felülmúl. Az sem baj, ha lövés nélkül telik el a vadászat.
Kísérőnk lelkesen mesélte, hogy félórányira megtalálta az ibexeket egy sziklafal alatt, le is fotózta azt a bakot, amelyiknek a leghosszabb volt a szarva. Azonnal indultunk. 1800 méteres magasságig jutottunk, ezen a ponton már csak néhány sziklaorom nyúlt nálunk magasabbra, körbe az Alpok hegyvonulatait a horizontba olvadva láttuk. Egy havas gerincen sétáltunk át a sziklafalhoz, a gerinc oldala 60 fokos hólejtőben folytatódott, majd lejjebb szintén meredek sziklafalban végződött. Peremére kiállva, tőlünk 40 méterre feküdtek a kecskék, több videót és fényképet készített Attila a csapatról, amikor kattant a fényképező, némelyikük hirtelen felkapta a fejét, de nem lelték a hang gazdáját. Az erős szarvú bakot nem találtuk, ezért rövid ideig vártunk.
Franz elindult lefelé az oldalban és intett, hogy onnan látja a nagy kecskét. Rendben, hogy ő látja, de ha itt megcsúszunk, úgy levagdalózunk innen, mint annak a rendje. Leereszkedtem hozzá. Lábfejemet belevágtam a hóba és hason kúsztam arra a pontra, ahol megpillantottam az ibexet. Ott állt előttem és meredten figyelt. Kibiztosítottam a fegyvert, de a következő pillanatban úgy indultam lefelé, mint a gazdátlanul száguldó szánkó. Jégcsákánnyal egy pillanat alatt megfogtam volna a csúszást, de abban a helyzetben puskám tusával tudtam magam megállítani.
Azonnal céloztam, de fegyverem csütörtököt mondott. Jég borította a zárdugattyút, ismételtem, de megint csak a csettenés hangja jött lövés helyett. Szitkozódtam magamban, de talán már hangosan is. Ötször próbáltam meg újra tölteni, de fegyverem hallgatott. Hatodikra kivettem a zárdugattyút, lehelni kezdtem, majd ismét a helyére tolva végre eldurrant a lövés. Közben pozíciót is kellett váltanom, mivel a kecske mozgásban volt és elbújt egy szikla mögé. Fellépett a gerinc tetejére és megtántorodott, láttam sebét a nyaktövén. Kísérőm kiabált, hogy azonnal menjek onnan, mert ha felém esik, lesodorhat magával. Néhány másodpercig még dülöngélt a köveken, de szerencsére az ellenkező irányba fordult le a gerincről és egészen a sziklafal aljáig zuhant. Becsapódott egy hóvályúba, elindított maga után egy lavinát, ami később teljesen betemette.
Készítettünk néhány csúcs fotót és megfagyott zerge szalámit ettünk, majd másfél óra alatt, már sötétben értünk vissza az autóhoz. Fejlámpával indultunk a kecske keresésére, egy óra alatt megtaláltuk, csak patája lógott ki a lezúdult hó alól. 650 métert zuhant, a jobb oldali szarvából letörött 10 cm, de szépsége és kalandos vadászélménye örökre az enyém. Hamar kiástuk és megszenvedtünk a lehúzásával. A képeket is sajnos már sötétben, vakuval készítettük, így a táj szépségét nem tudtam fotón megörökíteni a kecskével. Aznap 12 órát mentünk pihenés nélkül, de sikerült elejtenem álmaim vadját és egy öreg, számomra rendkívül káprázatos zergét.
Visszatérve szállásunkra, a forró zuhany és a finom vacsora a terített asztalnál elfeledtette fáradtságunkat, rövidebb beszélgetés után, úgy zuhantunk be az ágyba. Ausztriai vadászkalandom és a megismert kiváló emberek, vendégszeretetükkel és életmódjukkal bárkinek példa értékűek lehetnek.
Hannes, a kísérőm és elejtett zergém
Célzás a havas gerincről
Csúcs fotó kísérőmmel, mögöttünk a gerinc, ahonnan lezuhant a kecske
Elejtett alpesi kecskémmel és Paller Attilával
Fiatal ibexek a meredek lejtőn
Vadászat
…és megtört a jég!!
Király Attila vadászíjász kislányával közösen vadászott. Az élményeiről beszámolt lapunknak:
A lányom két éve kísér és együtt eddig nem sikerült semmit elejteni. Nem jutottam lövéshez, vagy, ahogy ő mondja: “mindig az jön be, amire épp tilalom van”, vagy az utóbbi időben elhibázom – ilyen is volt. Talán rágörcsöltem, nagyon szerettem volna egy közös elejtést.
![](https://agrojager.hu/wp-content/uploads/2024/09/AJN_Kiraly_Attila_Ozbak-3-300x225.jpeg)
Fotó: Király Attila – AJN
13:30-kor már az autóban ültünk. A pár napja kihelyezett vadkamera többek között egy egyagancsú bakot is lencsevégre kapott – volt esély, hogy bejön. Kevés esély volt, de volt. Miután átvergődtünk a határon, ami “összeért”, lepecsételtetve a papírt, hogy viszem-hozom az íjat, a magyar számom bemondta az unalmast. Kiskunhalason megszervízelték, így már tudtam szólni a vadőrnek, hogy érkezünk. Már az erdőben jártunk, párszáz méterre a leskunyhótól, alig várva, hogy beüljünk, mikor – elakadtunk. A favágók hulladékainak segítségével sikerült kivergődni a “fosóhomok” csapdájából, a kocsit otthagyva gyalog indultunk a kunyhóig, az akciótól piszkosan és csuromvizesen. Közben bolond szél támadt, szerencsére épp jó irányból.
![](https://agrojager.hu/wp-content/uploads/2024/09/AJN_Kiraly_Attila_Ozbak-4-300x225.jpeg)
Fotó: Király Attila – AJN
Jeget mondanak. Fákat kicsavaró szelet. Velem meg ott a gyerek. Hát, meglehetősen ideges voltam. Mézesszívet vettem elő, javítja a koncentrációt. És éhes is voltam. Meg ideges. Amint ott bontogatom a kevésbé csörgős zacskót, amibe otthon átöntöttem, a szemem sarkából két őzet pillantok meg a szórón!! Lassan szemügyre véve állapítom meg, hogy suta, de nem bakkal – hanem a gidájával.
Rékával lefilmeztük és elégedetten ültünk vissza, mikor elmentek. Jó, hogy elmentek – nem jó, ha kiszúr a suta és riaszt. A szél tovább játszotta bolond játékát és két nyúlon meg három szajkón kívül nem jött semmi. Aztán egy karvaly, ami odavágott a vadgerlének, de elhibázta. Lassan szürkült. Kezdtem elveszíteni a reményt – pedig olyan biztosan éreztem: ma elejtünk valamit!
![](https://agrojager.hu/wp-content/uploads/2024/09/AJN_Kiraly_Attila_Ozbak-1-300x225.jpeg)
Fotó: Király Attila – AJN
Léptek zaja verte fel az addigra már lecsendesedett erdőt.
– Jön valami – súgtam a lányomnak. De ahogy jött, már ment is – a forgó szél elárult bennünket, és távolodni hallottuk a lábak neszét. Odébb riasztott is. Nnna, ez nem a mi napunk – akartam épp mondani a vadőrnek. De furcsa érzés lett úrrá rajtam. Jobban kellene bíznom – gondoltam. Ekkor ütött szöget a fejembe a gondolat: DNY-i szél fúj, az őz DK-re volt, és délre futott. A stressz-szagot arrafelé hagyta ott. Ha arról jön valami, mindenképp megérzi a szagunkat, tehát mindegy. Szemből, balról, de még hátulról is jöhet bármi – ha nem fordul a szél, mint ma már háromszor.
Még végig sem gondoltam, szemből-jobbról, keleti irányból megjelent a bak! Két év alatt nagyon sok helyzetet kihagytam (pl ág volt előtte, erősen szürkült és lámpázni kellett volna…). Elkezdtem megfeszíteni az íjat, erre fölkapta a fejét! Negyedig kihúzott íjjal vártam, hogy ismét lehajoljon. Két örökkévalóság után ez meg is történt, ismét inni kezdett. Kihúztam az íjat és fókuszáltam. Mivel múltkor fölé lőttem (ma a próbalövések nagyon jól mentek!), kissé lejjebb húztam az íjat – túlzottan nem mertem, mert az a tapasztalat, hogy ilyenkor okvetlen alá lövök. Igyekeztem jól oldani, nem siettem el. Jónak éreztem. A bak viszont eldőlt – gerinclövés…
Üröm került az örömbe. Épp ez az, amit mindig próbálok elkerülni. Még ma is beszéltünk róla a lányommal, hogy azért gyakorolok sokat, hogy ne szenvedjen a vad. Az Attila Kelemen féle vadászkésemmel megadtam a kegyelemdöfést.
![](https://agrojager.hu/wp-content/uploads/2024/09/AJN_Kiraly_Attila_Ozbak-2-300x225.jpeg)
Fotó: Király Attila – AJN
Biztos voltam benne és a videó igazolta is: mire a vessző odaért, a bak rogyasztott.
Zúgjon neki odaát!
Írta és fényképezte: Király Attila
Van egy jó vadásztörténete, egy szép vadászélménye?
Küldje el az info@agrojager.hu címre
Vadászat
Egy csodás vadászat
Pető Zsolt 2024. augusztus elsején egyéni vadászaton vett részt, vaddisznóra vadászott. Élményeiről beszámolt lapunknak az elejtő:
![](https://agrojager.hu/wp-content/uploads/2024/09/AJN_Peto_Zsolt_vaddiszno-2-300x167.jpeg)
Fotó: Pető Zsolt – AJN
Kedves Vadász Barátok! Szeretném megosztani veletek vadászatom történetét. Miután elhelyezkedtem a kedvenc vadászterületemen, sokáig csak várakoztam. Éjfél után azonban a repcetarlón, amin déli szél fújt, északi irányból kiváltott az áhított vad. Természetesen északi irányból érkezett a közeli napraforgótáblából. Cserkelésre semmi esélyem nem volt a körülmények miatt. Jó pár mély levegővétel után úgy döntötttem, hogy lövést teszek a vadra. Miután lejött a horizontól, célba vettem és egy jó találattal hoztam terítékre a fényképen látható vaddisznót. A lövés pillanatában tudtam, hogy 200 méternél messzebbre van tőlem.
FRANCHI: hét év garanciával! A boltot a fényképre kattintva lehet elérni!
Az öreg Sauer 90 300 W. még mindig a legjobb vadász fegyverek között van! A Federel Power Shock 11,7 g lövedéktől azonnal helyben maradt a kan. Miután birtokba vettem, ellenőriztem a távolságot, amit GPS-el mértem meg. A lőtáv pontosan 370 méter volt! Az illetékes vadászati hatóság bírálata szerint a nagyagyarak hossza elérte a 23,7 és a 24,8 centimétert.
![](https://agrojager.hu/wp-content/uploads/2024/09/AJN_Peto_Zsolt_vaddiszno-1-300x169.jpeg)
Fotó: Pető Zsolt – AJN
A kisagyarak körmérete meghaladta a 6,7 és 6,9 centimétert. A hatóság szakemberei aranyéremmel díjazták a trófeát! Köszönöm Vidoczi Zoltán barátomnak a munkáját, aki elkészítette a trófeaalátétet ennek a különleges trófeának!
Külön köszönetemet szeretném kifejezni barátaimnak: Zolikám, Danikám, Csabikám!
![](https://agrojager.hu/wp-content/uploads/2024/09/AJN_Peto_Zsolt_vaddiszno-3-300x290.jpeg)
Fotó: Pető Zsolt – AJN
Nagy boldogság nekem ez az élmény és ez a trófea, amit soha nem felejtek el!
Írta és fényképezte: Pető Zsolt
Van egy jó vadásztörténete, egy szép vadászélménye?
Küldje el az info@agrojager.hu címre
Frommer
FRANCHI: Hogyan tisztítsuk meg a sörétes puskát?
A sörétes puska tisztítása egy olyan része a vadászatnak, amelyet nem szabad alábecsülni, ha azt szeretnénk, hogy fegyverünk mindig olyan állapotban legyen, hogy bármikor elindulhassunk vadászni. A puska tisztításának elsajátítása minden vadász számára elengedhetetlen, hogy a vadászat után a legjobb állapotban várakozzon a fegyverszekrényben. A vadászat sok apró dologból áll össze: érzelmek és adrenalin, a természet közelsége és az élővilág tisztelete, a vadásztársakkal megosztott pillanatok, valamint a magányos séták a vadászkutyánkkal s végül, de nem utolsó sorban a vállunkon, a kezünkben ott kell lennie szeretett fegyverünknek is, amellyel, ahogyan minden mással, törődnünk is kell. Cikkünk, – amelyet Albert Attila, a FROMMER kereskedelmi igazgatója fordított – az olasz fegyvergyár, a 155 éves FRANCHI útmutatását tartalmazza és néhány tippet kaphatunk, hogyan végezzük el a „terepi” karbantartást, hogy a vadászpuskáink mindig csillogóan tiszták legyenek!
![](https://agrojager.hu/wp-content/uploads/2024/09/pulizia-fucile-2-300x200.jpg)
A nedves, párás környezet a legnagyobb ellensége a fémnek és a farészeknek. Forrás: Franchi / FROMMER
A sörétes puska tisztítása ugyan egy apróság a vadászat élményében, de megkerülhetetlen. Ahogy minden tapasztalt vadász tudja, ezt nem lehet elhanyagolni és valljuk be, fegyverünk gondozása, ha valóban szeretjük ezt a szenvedélyt, igazán jó érzést ad. Sokan beszámoltak már erről s persze ki ne ismerné azt a megnyugtató érzést, mikor végeztünk a művelettel.
Hogyan tisztítsuk a félautomata sörétes puskát?
Először is, végezzünk megfelelő karbantartást. Számos tényező fenyegeti a vadászfegyverek állapotát, ezért nagy figyelmet kell fordítani a karbantartásra. Különösen az új engedéllyel rendelkező vadászok számára fontos, hogy tiszta fegyvereik legyenek és ennek érdekében jó szokásokat alakítsanak ki!
Egy vadásznap, legyen az rövid vagy egész napos, számos külső tényezőt hozhat, ami veszélyeztetheti a puska integritását. A lőpor robbanása miatt keletkező maradványok és lerakódások, a növényi szennyeződések, levéldarabok, harmatcseppek, nedvesség vagy eső, sár, izzadt tenyérlenyomatok és egyéb külső tényezők is veszélyeztethetik a vadászfegyver épségét.
Fontos, hogy a sörétes puskákat a tisztítás előtt szedjük szét. Mielőtt bármilyen karbantartást elkezdenénk, elengedhetetlen, hogy gondosan szétbontsuk a puska fő részeit és az ismereteinknek megfelelően megvizsgáljuk.
![](https://agrojager.hu/wp-content/uploads/2024/09/image1-3-2-1024x1024-1-300x300.jpeg)
Kedvelt márka a Ballistol. Fotó: Dr. Szilágyi BAy Péter / Agro Jager
Hogyan olajozzunk a félautomata sörétes puskát?
Szedjük szét, vegyük le a csövet és tárat. Hasonlóképpen járjunk el a bock vagy dupla fegyvereknél is és a fődarabok szintjéig bontsuk szét a puskáinkat – ahol az ejektor részeit alaposan tisztítsuk meg.
Az elsütőszerkezet más történet, mivel az a tusában marad, így azt általában terepi karbantartáskor nincs lehetőségünk megbontatni.
A bock puskáknál, miután eltávolítottuk az előagyat, a csövet, az első lépést már teljesítettük is, miközben a félautomata sörétes puskák szétszedése után mélyebb tisztításra nyílik lehetőségünk, szemben a hagyományos dupla vagy bock puskákkal.
Ezenkívül a Franchi vadászfélautomata puskák, amelyeknek inercia mechanizmusa elöl helyezkedik el, a visszarugó pedig az előagy alatti csőre van szerelve, még könnyebben tisztíthatóak. Elég csak eltávolítani az előagyat, és már hozzá is férünk! Még a legapróbb porszemek is elérhetők… például egy fogkefével!
Általánosságban elmondható, hogy az Affinity 3 és Affinity 3.5 félautomata puskák, az elülső inercia működési rendszerrel, kevesebb karbantartást igényelnek, így könnyítve a vadász dolgát.
Miután a puska szétszerelésre került, a tisztítást gondosan meg kell kezdeni.
Hogyan tisztítsuk meg a hagyományos sörétes puskákat?
Miután a puskát szétszereltük, el kell távolítani minden szennyeződést, ami a vadászat során rakódott le. Puskatisztító pálcák, rongyok, fogkefék vagy kefék, mind megfelelő eszközök erre a célra!
Különös figyelmet kell fordítani a cserélhető choke-ok és a csövek tisztítására.
![](https://agrojager.hu/wp-content/uploads/2022/08/IMG_20220816_083844-300x153.jpg)
Cserélhető szűkítésekkel egy FRANCHI Feeling sörétes fegyver. Fotó: Agro Jager
Először, miután szétszereltük és eltávolítottuk őket, durva ronggyal és acéltisztítóval kell megtisztítani, amíg az összes szennyeződést le nem szedtük a csövek belső felületéről. Nagyon fontos megtisztítani a csövet ott is, amely a choke-okat tartja. Addig folytassuk, amíg minden lerakódás el nem tűnik.
A sörétes fegyverek töltényűrjeit se felejtsük el: gondosan meg kell tisztítani, mivel ez az első olyan terület, ahol a korrózió elindulhat. Ha van előrelátásunk és nem várunk túl sokáig, ha két-három vadásznaponta megtisztítjuk a csöveket, a munka viszonylag minimális lesz.
Célszerű minden alkalommal áthúzni egy tisztító pálcát a csövön, majd végül egy zsíros, “vastagabb” olajjal befejezni a műveletet, hogy a fémet szigeteljük a levegőtől.
Tisztító pálcák minden fegyvertisztító készletben megtalálhatók a fegyverboltokban.
Fokozott figyelemmel járjunk el akkor, ha gyöngygolyót használtunk – vaddisznóhajtások esetén.
Ezt azért szükséges megtenni, mert a golyó nagy szennyeződést okoz, így az első szabály: ne várjunk túl sokáig!
A Pegoraro Tiro Dinamico lőszerei kedveltek a gyöngygolyó szerelmeseinek körében. Fotó: Frommer / Agro Jager News
Miért szükséges olajozni a sörétes puskát?
A vadász az a fajta ember, aki nem hátrál meg és még a nehéz környezeti és időjárási körülmények között is elindul, mert a vadászat izgalma az oka annak, hogy bármilyen esős, nyirkos és hideg idő van, a vadászat nem marad el. Egyébként, ha a puska tisztításáról van szó, a legfőbb ellenség mindig ugyanaz: a víz! Hogyan védhetjük meg tehát a sörétes fegyvereinket?
A fegyver szárítása sajnos önmagában nem elegendő, mivel olajréteg nélkül nincs semmilyen védelem a nedvesség ellen. Már egyetlen vízcsepp, nedves környezet is problémát jelenthet,vagy ha a forró fegyvert visszarakják a tokba és olyan kondenzáció keletkezik, amelyek végeredményben a korrózióhoz vezet.
FRANCHI: hét év garanciával! A boltot a fényképre kattintva lehet elérni!
Minden félautomata puska, amely terepmintás (camo) bevonattal vagy még jobb esetben Cerakote bevonattal rendelkezik, nagyobb ellenállást garantál az időjárási hatásokkal szemben és ideális extrém vadászati körülmények között, például vízivadak vadászatánál.
![](https://agrojager.hu/wp-content/uploads/2024/09/Kepernyokep-2024-09-06-182656-300x76.png)
Franchi Affinity 3 Cerakote bevonattal. Forrás: Franchi
A Cerakote egy ultrafinom kerámia alapú festék, amely kiváló ellenállást biztosít az időjárási hatásokkal szemben.
Alternatívaként, a barnított puskákat gondosan olajozva kell tartani vadászat után, és ennyi… alapvetően ezzel a művelettel kész is vagyunk!
![](https://agrojager.hu/wp-content/uploads/2024/09/image3-1-3-1024x768-1-300x225.jpeg)
Különféle fegyverápoló szerek közül lehet válogatni a FROMMER polcain. Fotó: Dr. Szilágyi Bay Péter / Agro Jager
Végül, de nem utolsó sorban: hogyan ápoljuk a farészeket?
Valljuk be, amikor vállra vesszük a puskát és érezzük az alatta melegedő faanyagot, az mindig különös élmény, bármilyen korúak a vadászok. Vannak vitrinpuskák, amelyek szinte túl szépek, hogy igazak legyenek, és vannak azok a fegyverek, amelyek velünk járják a legkülönbözőbb kalandokat.
A Franchi fegyvermárkát, 1868-ban az olasz, Luigi Franchi alapította. A technológia fejlődése mellett a FRANCHI a hagyományt is tiszteli és ma is kaphatóak, rendelhetőek fatusával a fegyvereik. Fotó: Dr. Szilágyi Bay Péter / Agro Jager
Ha egy vadásznak ilyen típusú puskája van, amely talán gyönyörű fatusával rendelkezik, akkor néhány „csata” nyomával is számolnia kell. A szenvedélyes, romantikus vadászok még térképnek is tekinthetik ezeket, amelyek megörökítik a puskáinkkal az összes közösen átélt vadászatot.
![](https://agrojager.hu/wp-content/uploads/2024/02/Frommer-1-300x163.png)
FROMMER, Magyarország legnagyobb fegyverboltja! Kattints a képre és keresd meg a hozzád legközelebb lévő vadászboltot és a szerződött fegyvermestereket!
Mivel a fa élő anyag, az első dolog, amit szem előtt kell tartani, hogy sérülhet használat közben. Bár nincs rá varázsital, vannak apró lépések, amiket megtehetünk.
Ha lakkozott fafelülettel van dolgunk, karbantartásra nincs szükség, viszont ha megsérül, nagyon nehéz helyreállítani. Az olajozott fa azonban közvetlenül a vadász által is karbantartható, anélkül, hogy szakemberhez kellene fordulni.
![](https://agrojager.hu/wp-content/uploads/2022/08/IMG_20220816_084135-2-1-300x152.jpg)
Ne hanyagoljuk el a farészek ápolását sem! Fotó: Dr. Szilágyi Bay Péter / Agro Jager
Amennyiben nincsenek mély repedések, elegendő a fegyverboltban kapható olajjal kezelni a fát és az visszanyerheti eredeti megjelenését és fényét.
Ez az olajozott tusák valódi szépsége, mert mindig újra vissza lehet állítani őket az eredeti állapotukba!
![](https://agrojager.hu/wp-content/uploads/2024/09/Agro-Jager-FROMMER-Vadaszbolt-2-300x210.jpg)
Albert Attila, a FROMMER Fegyverbolt kereskedelmi igazgatója. Fotó: Agro Jager / FROMMER
Összegzésként
Ezek a hasznos tippek, amelyek segítségével a félautomata sörétes puskát, illetve általában a puskákat tisztíthatjuk és gondozhatjuk. Ugyanakkor igaz, hogy a Franchi puskák valóban a vadász szolgálatára vannak tervezve.
Mert nem a szép fa vagy a szép gravírozás az, ami különbséget tesz, amikor a bozótosban járunk, a mocsaras vizekben vadászunk, vagy amikor a sár már a csizmánkig ér! A különbség abban rejlik, hogy olyan eszköz van a kezünkben, amely felejthetetlen érzelmeket ad nekünk!
Így, miután elvégeztük a munkát és odafigyeltünk a puskánkra… talán ideje újra vadászni indulni!
Fordította: Albert Attila | FROMMER Kft.
H-1089 Budapest, Szenes Iván tér 10.
Telefon: +36 1 210 3506
Mobil: +36 30 213 7334
You must be logged in to post a comment Login