Vadászat
Nyúlvadászat vegyes emlékei
Hálás vagyok a sorsnak, mert megadta nekem azt a lehetőséget, hogy vadász lehettem. Gyermekkori álmaim váltak ez által valóra. Erről álmodoztam már akkor is, amikor nagyapámmal együtt tapostuk a szántást és hajtottuk a nyulakat a körvadászatokon. Jókora nyúllal a nyakamban caplattam a nehéz terepen. A vadászok megjegyezték nagyapámnak, hogy ha ennek a gyereknek most nem megy el a kedve a sportvadászattól, akkor ebből még nagy vadász is lehet. És bizony az nem ment el, sőt ekkor váltam igazán függővé. Örültem, hogy ott lehettem a puskás vadászok között. Tátott szájjal mustráltam a fegyvereiket, hiszen akkor láttam életemben először igazi vadászpuskákat. Ott hallottam közelről fegyverdörejt, amikor a hajtásban elsütötték fegyvereiket a vadászok. Megfigyelhettem a kutyáikat, hogy milyen csodálatos ösztönnel, helyben állva, kinyújtott nyakkal, a bal első lábukat (és mindig azt) kissé megemelve, remegő orrcimpával, tekintetüket mereven egy pontra szegezve jelezték a közelben lapuló nyúl vagy fácán jelenlétét.
Figyelem! Áll a kutya! – hangzott innen-onnan a vadászok felé, akik lövésre készen várták, hogy a kutya kimozdítsa a lapuló vadat. És aztán vagy eltalálták vagy nem a gyorsan mozgó célpontot. Képzeletben ilyenkor én is vállhoz kaptam a nem létező puskámat. Elméletileg már ott kezdtem tanulni a futó vad lövését. A kezemben lévő botot vállhoz emelve célzottan követtem a mozgó vad irányát, és a nyelvem csettintésével jeleztem a lövésem pillanatát. Különös öröm volt a számomra, ha éppen ekkor valamelyik vadász lövésére felbukott az a nyúl, amit én megcéloztam, mert úgy éreztem, hogy a találat az enyém volt.
Csak évtizedek múlva vált valóra a vágyam, letehettem a vadászvizsgát. Ezáltal színesebb lett az életem és közvetlenebbé vált a kapcsolatom a természettel. Számos emlékezetes élménnyel ajándékozott meg ez a sport; olyannyira, hogy máig a legkedveltebb időtöltésem a vadásznaplóm lapozgatása, mert ilyenkor újra életre kelnek bennem a különböző vadászati epizódok. Közöttük vannak érdekesek, élményszerűek, de van olyan is, amely nem annyira örömteli, mint inkább tanulságos marad mindig is a számomra.
Egy ilyen élményem a Dunántúl nevezetes területéhez, a Hansághoz kapcsolódik. Ez a sajátos földrajzi táj mint azt sokan tudják a Kisalföld nyugati szélén terül el; a Fertőmellék, a Rábaköz és a Duna között bemélyedő, mintegy hatvan kilométer hosszú és közel húsz kilométer széles, méretes teknőben. Talán azt már kevesebben tudják róla, hogy a Hanság századokon át az egyik legrejtelmesebb vidéke volt az országnak. A történetírás szerint az ősidőkben egy titokzatos nagy lápvilág, mocsárrengeteg volt a helyén, amelybe még félig állat, félig emberszabású teremtményt is beleképzeltek a régiek; mint a Jókai regényében is megörökített Hany Istókot, aki a legenda szerint a mocsárvilágban kígyón-békán és madártojáson élt, a kezén-lábán pedig az ujjak között úszóhártya nőtt. A róla szóló legendának alapja lehet a keresztelését ma is igazoló bejegyzés, ezen a néven, a kapuvári plébánia anyakönyvében. Akárki is volt, őt a népnyelv a Hany fiának keresztelte.
A rossz lefolyású teknős területet az Ikva, Répce, Rába és nagy árvizek idején a Duna is töltötte. Így a víz hosszabb ideig is megült a lapos medencében. Az így kialakult mocsár tőzeges láppá alakult; nádasokkal, kákás-gyékényes területekkel, égerfás ligeterdőkkel, bőséges szénát adó vizenyős rétekkel. A táj arculatának átalakulása akkor kezdődött meg igazán, amikor az 1880-as években megépült a mocsarat átszelő Hansági-főcsatorna, amely a mellékcsatornáival a Hanság jelentős részét lecsapolta. Így a mocsár helyén nagykiterjedésű rétek és kaszálók keletkeztek. Átalakulását az egyre terjedő sás, a nádasok, a rekettye, a betelepített éger-, nyír- és fűzfaerdők is kifejezésre juttatták. Hosszú évtizedek múlva e táj peremén kiteljesedtek a Nyugat-Dunántúl termékeny búza és kukorica termőterületei, amelyre szervesen ráépültek az állattenyésztő majorságok.
A táj képe az elmúlt, közel félévszázad során tovább formálódott. Az 1960-as években még mindig jelentős területek lecsapolására került sor, amelyben fiatalok ezrei is részvettek. Akkoriban én magam is résztvevője voltam ott egy ilyen önkéntes ifjúsági építőtábornak, de nem gondoltam volna, hogy egyszer majd felnőtt emberként ezen a területen vadászhatok.
A mai Hanság egy kis része átnyúlik a szomszédos Ausztriába. A nagyobbik része, mintegy 80 ezer kat. hold nagyságú hazánk területén található, amelynek szíve-lelke az országhatár mentén fekvő Hansági Tájvédelmi Körzet, amely még őriz valamit az ősidők arculatából. Vadászéletem során abban a kivételes szerencsében volt részem, hogy vendégvadászként két alkalommal is részt vehettem apróvadvadászaton a Hanság területén. Ezek a vadászatok igazán emlékezetessé váltak a számomra; egyik esetben a tökéletes kudarc, máskor pedig a kivételes siker tette maradandóvá az élményt számomra.
Nyúlra szólt a meghívás. Némi izgalommal és kíváncsisággal készültem erre a vadászatra, hiszen évtizedek óta nem jártam azon a tájon. Az emlékeim még a régi táj képét őrizték, és nem tudtam, hogy mennyire lesz majd ismerős a vidék. Másrészt sok szépet és jót hallottam arról a területről vadászati szempontból is. A barátom, aki meghívott, erre csak ráerősített, amikor arról beszélt lelkesen, hogy ott még mindig sok a mezei nyúl és a vadon élő fácán. Aztán hozzál ám elegendő lőszert magaddal, nehogy üres puskával kelljen majd hessegetni magad körül a nyulakat! hívta fel viccesen a figyelmem, amikor a vadászattal kapcsolatos dolgokat megbeszéltük.
Akkoriban vettem az egyik vadásztársamtól egy 16-os IZS lapátcsövű sörétes vadászfegyvert, és volt hozzá jócskán lőszere is. Több száz darab, amit nekem átadott. Elég vegyes lőszerkollekció volt, de engem akkor ez különösebben nem foglalkoztatott. Fontolgattam, hogy melyik puskámat vigyem magammal erre az ígéretes vadászatra? Volt ugyanis egy jól bejáratott 12-es TOZ sörétesem és egy Merkel 20-asom, de egyikhez sem volt egy ilyen vadászathoz elegendő lőszerem. Az új puskát pedig még igazán ki sem próbáltam. Úgy döntöttem, hogy elviszem magammal az újat, ahhoz bőven van lőszerem, és soha jobbkor , majd a gyakorlatban hozzászokom.
December elején, a vadászat napján kitűnő, napos idő volt, de azért hűvös volt a levegő. Napközben sem volt több úgy négy-öt foknál. Hó nem volt, még fekete ruhát öltött a határ. Egész napra négy hajtást terveztek. A vadászat kitűnően szervezettnek ígérkezett. A hivatásos vadászok felvezetésével, a kijelölt gépjárművekkel kimentünk az első hajtás helyszínére. Odaérkeztek a hajtók is. A vadászat vezetője ismertette a hajtás menetét. Kijelölte azokat a helyi vadászokat, akik a körvadászatnál, az induló szárnyakat vezetik. Megmagyarázta nekik azt is, hogy az adott terepen hol zárják majd a kört. Felhívta a hajtók figyelmét, hogy hajtás közben megfelelő távolságban legyenek a vadászoktól, a kutyáikat tartsák féken, azokat csak a meglőtt nyulakra engedjék rá. Ismertette azt is, hogy a felszedett nyulakat hol kell majd lerakniuk, ahol a zetoros vontatók emberei felrakják a teherszállítóra, és így tovább.
Felkért bennünket, vadászokat, hogy vegyünk magunkhoz elegendő lőszert, töltsük fel a lőszeres táskákat vagy az öveket, kinek mije van, és azon felüli tartalékot hagyjuk a számozott terepjáróinkban; azokkal a hajtás menetében majd találkozhatunk. Felhívta továbbá mindannyiunk figyelmét a fegyverek gondos, szakszerű kezelésére, a tilos lőirányokra és mindenkinek balesetmentes vadászatot kívánva elindította a hajtást.
Elsőként indultak a szárnyak élére kijelölt vadászok és utána a többiek, akit ahogyan beosztottak; két hajtó között egy vadász. Ahogy sorra kerültem, indultam én is. Tőlem jobbról és balról, mintegy harminc-negyven lépésre a hozzám beosztott hajtók. Egyikük egy igen jó állású német vizslával, amelyet keményen fogott a pórázon. Újabb vadászok és hajtók besorolásával mindkét oldalon bővült a szárny. Kissé oldalazva ugyan, de lassan haladtunk előre is. A szárnyakat vezető vadászok egyre távolodtak tőlünk és lassan kezdték görbíteni a hajtás vonalat, amelynek én nagyjából a közepére kerültem.
Sík terepen mozogtunk előre, messze távolra lehetett ellátni. A táj egyhangúságát távoli fasorok, kisebb rekettyések, erdőfoltok oldották fel. Az ősszel gondosan megművelt, nagy kiterjedésű mezőgazdasági parcellák harmonikus egységben szunnyadtak a Hanság ölében. Kíváncsisággal fürkésztem a vidék arculatát; szerettem volna benne felfedezni ismerős részeket, ifjúkori emlékeket, de hosszú évek távlatából ez már nem sikerült. A táj képe sokat változott, nem beszélve arról, hogy az építőtáborozás során nyilván másik területén dolgoztunk a Hanságnak. Mégis úgy éreztem, hogy nem idegen nekem ez a táj.
A hajtóvonal mozgását a vadak hamarosan észrevették. A távolban őzcsapatok kaptak lábra és tétován futottak ide-oda a mozgó alakok elől menekülve. Előttünk a messzeségben néhány nyúl is feltűnt, de azok még valószínű nem érzékelték a közeledő hajtóvonalat. Aztán a hajtásban egyszer csak itt is, ott is megszólaltak a puskák. A vadászok és a hajtók lábai előtt felpattantak a szántásban lapuló nyulak, azokra mentek a lövések. A lövések zajára megélénkült a nyulak mozgása. A földből kikelve, ide-oda futkosva keresték a menekülés irányát. Egyszerre előttem is felpattant egy tapsifüles, amire jó tempóban, gyorsan rádupláztam. Éreztem, hogy jó volt a célzás, de a nyúl mégis tovább futott. A kilőtt sörétek mintha porolták volna a bundáját. A mellettem haladó hajtó, aki a kutyáját fogta pórázon, már készült elengedni a vizslát, azzal biztatott, hogy elfekszik az a nyúl hamarosan és kutya visszahozza. De bizony a nyúl nem feküdt el, hanem inkább begyújtotta a rakétáját és úgy száguldott, mintha soha meg sem akarna állni.
Tovább haladva előre újabb nyúl ugrott fel előttem. Arra is rádupláztam az újdonsült fegyveremmel, de az is csak egészséges vágtába kezdett és hátrafelé szinte átrepült a hajtóvonalon. Erre odakiáltott nekem a másik hajtó, mondván; ..pedig ennek is porzott a kabátja! biztos golyóálló mellény van rajta élcelődött hangos nevetéssel. Kezdtem magam kényelmetlenül érezni. Nem mintha más vadásszal nem fordulhatna elő ilyesmi. Végül is két hibázás még nem olyan nagy dolog, nyugtatgattam magam, ami persze azért nem volt olyan egyszerű. Különösen, amikor azt láttam, hogy a tőlem balra baktató vadásztárs e pillanatban egyetlen lövéssel karikába lőtte a felpattanó nyulat. Néhány vadász hajtója pedig már az első lövések után meglőtt nyulakat cipelt. Mindez tovább fokozta bennem a feszültséget.
No, de még csak ezután jött a feketeleves. Az első hajtás végéig még legalább nyolc alkalommal lett volna lehetőségem arra, hogy jó eséllyel terítékre hozzam a nyulakat, de egyet sem tudtam meglőni. A leadott lövéseimre úgy reagáltak, mintha valóban golyóálló mellény lett volna rajtuk. Az első hajtás végén az én hajtóim kezében egyetlen nyúl sem volt. Pedig amikor a kör bezárult, úgy jöttek rám a menekülő nyulak, mint még soha. Mintha megérezték volna, hogy ott fenyegeti őket a legkisebb veszély. Én pedig tüzeltem rájuk szüntelenül, de mindhiába. Nem lőttem belőlük egyet sem. A többiek meg ezt végig nézték.
Nem értettem az egészet, hiszen nem először vadásztam már mezei nyúlra. Sőt üregire is jó párszor, és mindig eredményesen. Pedig a cikk-cakkban, gyorsan futó kiniglit nehezebb volt eltalálni, mint a nagyobb testű, lomhább mezei rokonát. Ezt megelőzően a futó nyulat is jó eredménnyel vadásztam. Ha duplázva is, de általában tízből hetet-nyolcat biztos eltaláltam. Magamban elkezdtem a puskát hibáztatni. Kívül-belül többször is végignéztem mindkét csövén, mintha azt néztem volna, hogy egyáltalán egyenesek-e? De csak nem jöttem rá a dolog nyitjára. A vadásztársam, aki meghívott, látta rajtam, hogy foglalkoztat a kudarc. Bizony nem volt kellemes a dolog, amikor a hajtás végén a vadászmesternek aki mindenkit név szerint szólított hangosan be kellett diktálni az egyéni eredményeket. Nálam? Nulla!
Próbáltak többen is vigasztalni, hogy ne keseredjek el, lesz ez még sikeresebb is. Minden vadásznál előfordulhat, hogy kifog egy rossz napot a vadászatban. Voltak, akik a puskámat mustrálgatták, de csak úgy messziről. A barátom további vigasztaló szándékkal valami olyanról beszélt, hogy akik általában nagyvadas területen vadásznak, mint például én is, azoknak egy kicsit nehezebb belejönni az apróvadvadászatba.
Kissé bosszantott, hogy ezek szerint mindenki, köztük talán a barátom is, kezdőnek nézett. Mondtam neki, hogy jöjjön el hozzánk egyszer a hegyi terepre vaddisznóhajtásra, és nézze meg, hogy lövöm a futó disznót. Na jó, de az nagyobb, mint a nyúl mondta ő. De azt egyetlen golyóval kell eltalálni, nem pedig egy marék söréttel, válaszoltam én, kissé rezignáltan. Arról nem is beszélve tettem hozzá hogy egy futó vadmalac nem sokkal nagyobb egy mezei nyúlnál és egy golyóval azt is el kell tudni találni. Szerencsére nem volt több idő az élcelődésre és a morfondírozásra, mert a vadászat vezetőjének utasítására gépkocsiba ültünk és megkezdtük az áttelepülést a következő hajtásra.
Borzasztó volt, hogy a második hajtás menetében tovább ismétlődtek a kudarcaim. Több nyúlra is rádupláztam, de egyet sem találtam el. Látszott ugyan néha, hogy porzott a bundája, de vagy áttört a hajtóvonalon, vagy ha a körön belül maradt, akkor meglőtte egy másik puskás. Érlelődött bennem a szándék, hogy a hajtás végén, valamilyen ürüggyel kiállok a sorból és aznapra befejezem a vadászatot. Olyan kellemetlenül éreztem magam, hogy ha ott, a határban lett volna a közelben egy buszmegálló, akkor legszívesebben felpattantam volna az első érkező járatra.
A hajtás végéig már nem is nagyon fogtam rá egy nyúlra sem a puskát. Elég volt a kudarcokból. Röstelltem, hogy a mellém beosztott hajtóknak egy nyulat sem termeltem; azok a szomszéd puskások hajtóinak segítettek be, akik ennek feltehetően örültek, mert nekik bizony volt mit cipelni. Miközben haladtunk előre a hajtás menetében és lassan zárult a kör, kezdtem sejteni a kudarcom okát. Amikor a gondolat az eszembe vágódott, azon csodálkoztam, hogy vajon miért nem merült ez fel, korábban bennem? Hát persze! Nem a puskával van itt a baj, nem is lőkészségemmel, gondoltam, hanem a lőszerekben kell keresni a hibát! Bizonyára régi gyártmányú, elöregedett, elfáradt lőszerekkel van dolgom. Amikor a puskát megvettem, én balga nem figyeltem oda a vele együtt megkapott lőszerek minőségére. Megelégedtem azzal, hogy van belőle bőven. Már nem is az eredeti csomagolásban kaptam meg azokat. Ki tudja már, hogy melyik lőszergyárban és mikor gyártották?
Amikor vége lett a hajtásnak, a sejtésemet megosztottam a vadászmesterrel. Közreműködésével néhány próbalövést adtunk le, a gyanús lőszerekkel, hirtelen előkerült és a közeli fa törzsére kitűzött papír lőlapra. Kiderült, hogy alig tizenöt méterről nem lukasztotta át a kilőtt sörétraj a sima papírlapot. A vadászmester a próbalövés után kissé humorosan, lefelé fordította a fegyver csövét és úgy tett, mintha kirázná belőle a maradék sörétet. Közben nevetve kommentálta, imígyen: Hát nem csoda, hogy ezek a patronok legfeljebb csak csiklandozták a nyulak fenekét, hiszen a söréteket úgy kell kirázni a csőből! Tán még a háború előttiek? élcelődött, jóízűen. A körülöttünk állók is jót nevettek ezen.
Na, nézzük csak, milyen kaliberű ez a puska? Tizenhatos? állapította meg a vadászmester. Na, mindjárt adok én egy doboz hozzávaló lőszert és azt tessék kipróbálni. Azokat pedig, ami magánál van, tegye el emlékbe, mint római kori darabokat! Nagy előnyük, hogy a gyerek elől sem kell elzárni a lakásban, mert nem tenne kárt abban sem fűzte tovább a gondolatait és közben jókat nevetett a többiekkel együtt a saját viccein. Próbáltam én is a humorosabb oldalát felfogni az esetnek, bár igen kényelmetlen volt a számomra, hogy körülöttünk a vadásztársak hangosan derültek a vadászmester élcelődésein. Kifelé nem mutattam ugyan, de belsőleg mélységesen bosszantott, hogy eljövök vadászni egy ilyen területre, ahol ennyi nyúl van és ilyen bagatell dologra nem ügyelek. Örök tanulság marad ez a számomra.
A következő hajtásban merőben megváltozott a helyzet. Nyolc patronnal nyolc nyulat lőttem. Minden lövésemre bukott a nyúl. A hajtás végén a mellém beosztott két hajtónak négy-négy nyúl lógott a nyakában. Viccelődtek is velük a kollegák; mondván, hogy ugyancsak nagy szerencséjük volt az előző két hajtásban, mert mentesültek a nyulak cipelésétől. A következő hajtást is kölcsön patronokkal vadásztam végig. Lőttem még további négy nyulat. Lőhettem volna talán még többet is, de nem akartam visszaélni a lehetőséggel; igyekeztem takarékoskodni a kölcsönkapott lőszerekkel.
Ennek a vadászatnak az élménye és tanulsága ma is emlékezetes a számomra. Azután bárhová is mentem apróvad vadászatra, azokra a legnagyobb gondossággal készültem és a lőszerek minőségére különösen figyeltem.
Az élet úgy hozta, hogy a következő év telén ugyanennél a vadásztársaságnál módom nyílt a csorba kiküszöbölésére. Ugyanis újabb meghívást kaptam hozzájuk apróvad vadászatra. A barátom, aki meghívott, vidáman tolmácsolta a vadászmesterük üzenetét, aki arra figyelmeztetett, hogy a régi, római kori patronjaimat ne vigyem magammal! Használható lőszerekkel töltsem fel a lőszeres táskámat!
No hiszen, tudtam volna én ezt magamtól is. Eleget tanultam az előző esetből. Viszont az jól esett, hogy gondoltak rám és újra meghívtak. A felkészülésem főképpen abban állt, hogy beszereztem megfelelő minőségű és mennyiségű, originál csomagolású lőszert az újdonsült, lapátcsövű puskámhoz. Megfordult ugyan a fejemben, hogy valamelyik másik fegyveremet vigyem magammal, de úgy voltam vele, hogy vele együtt kell kiköszörülnünk a csorbát. Esélyt sem adtam annak az érzésnek, hogy nem bízom az újonnan szerzett fegyverembe. Gondolatban mintha csak biztattam volna, mondván; menjünk, mutassuk meg nekik, hogy mire vagyunk képesek, ha megembereljük magunkat! Különben sem velünk volt a baj múltkori vadászaton, hanem az avas patronokkal.
A gyülekezőn számos ismerőssel találkoztam, akiket azon a számomra kudarcos vadászaton ismertem meg. Közülük volt, aki viccelődve megkérdezte, hogy elástam-e már az avas lőszereimet? A többiek is különféle módon fűszerezték a hasonló kérdéseiket, én pedig igyekeztem jó képet vágni az egészhez, mint akinek nagyon tetszik a szellemességük.
Végre a gépjárművekkel kikocsiztunk a terepre. Fasorok és távoli ligetek, messziről is kivehető nádasok tették változatossá a táj képét. Hamar rájöttem, hogy most nem ugyanott kezdjük az első hajtást, mint legutóbb, de ez nem volt igazán lényeges a számomra. Leginkább az előző vadászat kellemetlen emlékeivel voltam elfoglalva. Ne adja az Isten, hogy itt még egyszer úgy járjak, mint legutóbb. Volt bennem tehát némi feszültség.
No, de már az első hajtásban minden a legjobban kezdődött. Alig haladtunk előre pár száz métert, amikor a tőlem balra haladó vadásztárs előtt felpattant egy ott lapuló nyúl és szélsebesen vágtatott hátra, füleit behúzva átvágtatott a hajtóvonalon. A vadász jó ütemben ráduplázott a fegyverével a vágtató nyúlra, de mindkét lövésével elhibázta. A sörétek porzása elárulta, hogy messze mögé lőtt a gyorsan menekülő nyúlnak. Hozzám nem volt már ideális távolságra a futó nyúl, ösztönösen mégis ráemeltem a lapátcsövűt és megcélozva, jól elébe lőttem, vagy négy-öt nyúlhosszal; és mit ad Isten, a nyúl bukfencet vetve elfeküdt. Nem akartam elhinni, de azt hiszem, mások sem. A hajtóvonalból többen messziről kiáltozva gratuláltak. Az egyik hajtó vizslája futott messzire hátra a meglőtt nyúlért; nyakánál fogva megragadta a kimúlt nyulat és magasra emelve vonszolta, majd engedelmesen letette a gazdája lába elé. A gazdi dicsérően megsimogatta a kutyáját, majd a kalapját megemelve integetett felém, így jelezvén a gratulációját. A nyulat a mellém beosztott hajtó átvette, gondolom nem repdesett az örömtől, hiszen még messze volt a hajtás vége, így azt cipelhette egészen odáig.
De nem csak azt az egyet! Ahogy a hajtás menetében mentünk előre, a mellettem kétoldalt haladó hajtók dolga egyre nehezebbé vált. Ellentétben az egy évvel korábbi kudarcaimmal, ez alkalommal hihetetlen szerencsém volt, méghozzá sorozatosan. Úgy pattogtak fel a nyulak előttem jobbról is, balról is, mintha automatával indították volna azokat, és ezúttal minden lövésem sikeresen talált. A hajtás vége felé, egy jó háromnegyedóra múlva, mind a két hajtóm nyakában négy-négy nyúl csüngött. Volt olyan eset, hogy egy helyről hirtelen két nyúl pattant fel a közelünkben és két irányban eredtek futásnak; a sörétraj mégis elérte őket. A jó találatot bukfencet vetve jelezték. Még vége sem volt az első hajtásnak és én már meglőttem a tizedik nyulat. Ekkor már be kellett segíteni a cipelésben a szomszéd puskások hajtóinak is.
Az első hajtás végén tizenkettő nyúllal számolhattam el a lőlapomon. Többen gratuláltak a lőeredményemhez. Elsőként a vadászmester fejezte ki az elismerését. Szemrevételezte a fegyveremet, de leginkább a lőszer gyártmányára volt kíváncsi. Megforgatta a kezében a vadonatúj, Magnum jelzésű patronokat és bölcsen megjegyezte: Mondtam én, hogy ide nem avas patronokkal kell gyünni vadászni. Ugye, hogy mingyán más? és barátságosan megveregette a vállamat.
Egész nap változatos terepen történtek a hajtások. Szántásokon, tárcsázott talajon, lucernavetésen, vagy éppen takarmányrépaföldön haladtunk előre. Nekem a terepadottságoktól függetlenül, egésznap hihetetlen jól ment a vadászat. Mintha Diana kárpótolni akart volna az előző évben elszenvedett kudarcokért. Volt olyan eset, hogy két különböző irányból, ék alakban futott felém egy-egy pár nyúl. Úgy húztak előre megriadva a hajtás záró szárnyain mozgó alakoktól mintha egy szabályosan kijelölt nagy V betű szűkülő szárainak metszéspontján, előttem akartak volna találkozni. A jobbról közeledő páros közelebb volt hozzám, mintegy ötven-hatvan méterrel a másik kettőnél. Megálltam, megállásra intettem a hajtóimat is és vártam, hogy tényleg rám jönnek-e? És bizony rám jöttek! Amikor a jobbról érkező két nyúl lőtávolságra került hozzám, gyors duplázással meglőttem mindkettőt. Gyorsan két patront csúsztattam a duplacsőbe és akkor érkezett a másik kettő anélkül, hogy a lövésekre irányt változtattak volna. Újabb duplázás! És ott feküdt előttünk kb. két-három négyzetméternyi területen négy meglőtt nyúl!
Ott, akkor ezzel a teljesítménnyel arattam a vadásztársak körében a legnagyobb elismerést. A hajtás végén többen, akik látták ezt az esetet, elismeréssel gratuláltak. Nyulászásban ezen a napon állítottam fel az egyéni rekordomat, amit az óta soha meg nem döntöttem. Négy hajtásban, tizennyolc puskával, összesen 172 nyúl került terítékre és én ebből egymagam 28 nyulat lőttem. Ennek a két alkalommal történt vadászatnak a tanulsága és az élménye bennem örökké megmarad. A legfőbb tanulságát ma is abban látom, hogy akkor teszi helyesen a vadász, ha minden vadászatára gondosan felkészül, ha minden részletre oda figyel. Elöregedett lőszerekkel nem lehet sikert elérni. Ma is röstelkedem, ha rágondolok, mert a részemről szarvashiba volt, hogy már az első hajtás elején fel kellett volna ismernem a kudarcaim okát. De a legnagyobb hiba az volt, hogy öreg, fáradt lőszerekkel egyáltalán elmentem vadászni.
A második alkalommal elért sikereimet nem dicsekvésnek szántam, hanem annak alátámasztására írtam le, hogy meggyőződésem szerint Szent Hubertus és Diana nagy rendezők. Akárcsak az élet. Oktatják és nevelik a vadászt. Ha elbízod magad a vadászatban, vagy ha felületes vagy; előbb vagy utóbb biztosan megintenek. Olykor olyan tanulságokkal szolgálnak, amit soha el nem felejtesz. De néha azért megajándékozzák a vadászt egy-egy felejthetetlen sikerélménnyel is, feltéve, ha megérdemli. Ügyelj rá vadász, hogy elnyerd a kegyeiket!
Vadászat
…és megtört a jég!!
Király Attila vadászíjász kislányával közösen vadászott. Az élményeiről beszámolt lapunknak:
A lányom két éve kísér és együtt eddig nem sikerült semmit elejteni. Nem jutottam lövéshez, vagy, ahogy ő mondja: “mindig az jön be, amire épp tilalom van”, vagy az utóbbi időben elhibázom – ilyen is volt. Talán rágörcsöltem, nagyon szerettem volna egy közös elejtést.
![](https://agrojager.hu/wp-content/uploads/2024/09/AJN_Kiraly_Attila_Ozbak-3-300x225.jpeg)
Fotó: Király Attila – AJN
13:30-kor már az autóban ültünk. A pár napja kihelyezett vadkamera többek között egy egyagancsú bakot is lencsevégre kapott – volt esély, hogy bejön. Kevés esély volt, de volt. Miután átvergődtünk a határon, ami “összeért”, lepecsételtetve a papírt, hogy viszem-hozom az íjat, a magyar számom bemondta az unalmast. Kiskunhalason megszervízelték, így már tudtam szólni a vadőrnek, hogy érkezünk. Már az erdőben jártunk, párszáz méterre a leskunyhótól, alig várva, hogy beüljünk, mikor – elakadtunk. A favágók hulladékainak segítségével sikerült kivergődni a “fosóhomok” csapdájából, a kocsit otthagyva gyalog indultunk a kunyhóig, az akciótól piszkosan és csuromvizesen. Közben bolond szél támadt, szerencsére épp jó irányból.
![](https://agrojager.hu/wp-content/uploads/2024/09/AJN_Kiraly_Attila_Ozbak-4-300x225.jpeg)
Fotó: Király Attila – AJN
Jeget mondanak. Fákat kicsavaró szelet. Velem meg ott a gyerek. Hát, meglehetősen ideges voltam. Mézesszívet vettem elő, javítja a koncentrációt. És éhes is voltam. Meg ideges. Amint ott bontogatom a kevésbé csörgős zacskót, amibe otthon átöntöttem, a szemem sarkából két őzet pillantok meg a szórón!! Lassan szemügyre véve állapítom meg, hogy suta, de nem bakkal – hanem a gidájával.
Rékával lefilmeztük és elégedetten ültünk vissza, mikor elmentek. Jó, hogy elmentek – nem jó, ha kiszúr a suta és riaszt. A szél tovább játszotta bolond játékát és két nyúlon meg három szajkón kívül nem jött semmi. Aztán egy karvaly, ami odavágott a vadgerlének, de elhibázta. Lassan szürkült. Kezdtem elveszíteni a reményt – pedig olyan biztosan éreztem: ma elejtünk valamit!
![](https://agrojager.hu/wp-content/uploads/2024/09/AJN_Kiraly_Attila_Ozbak-1-300x225.jpeg)
Fotó: Király Attila – AJN
Léptek zaja verte fel az addigra már lecsendesedett erdőt.
– Jön valami – súgtam a lányomnak. De ahogy jött, már ment is – a forgó szél elárult bennünket, és távolodni hallottuk a lábak neszét. Odébb riasztott is. Nnna, ez nem a mi napunk – akartam épp mondani a vadőrnek. De furcsa érzés lett úrrá rajtam. Jobban kellene bíznom – gondoltam. Ekkor ütött szöget a fejembe a gondolat: DNY-i szél fúj, az őz DK-re volt, és délre futott. A stressz-szagot arrafelé hagyta ott. Ha arról jön valami, mindenképp megérzi a szagunkat, tehát mindegy. Szemből, balról, de még hátulról is jöhet bármi – ha nem fordul a szél, mint ma már háromszor.
Még végig sem gondoltam, szemből-jobbról, keleti irányból megjelent a bak! Két év alatt nagyon sok helyzetet kihagytam (pl ág volt előtte, erősen szürkült és lámpázni kellett volna…). Elkezdtem megfeszíteni az íjat, erre fölkapta a fejét! Negyedig kihúzott íjjal vártam, hogy ismét lehajoljon. Két örökkévalóság után ez meg is történt, ismét inni kezdett. Kihúztam az íjat és fókuszáltam. Mivel múltkor fölé lőttem (ma a próbalövések nagyon jól mentek!), kissé lejjebb húztam az íjat – túlzottan nem mertem, mert az a tapasztalat, hogy ilyenkor okvetlen alá lövök. Igyekeztem jól oldani, nem siettem el. Jónak éreztem. A bak viszont eldőlt – gerinclövés…
Üröm került az örömbe. Épp ez az, amit mindig próbálok elkerülni. Még ma is beszéltünk róla a lányommal, hogy azért gyakorolok sokat, hogy ne szenvedjen a vad. Az Attila Kelemen féle vadászkésemmel megadtam a kegyelemdöfést.
![](https://agrojager.hu/wp-content/uploads/2024/09/AJN_Kiraly_Attila_Ozbak-2-300x225.jpeg)
Fotó: Király Attila – AJN
Biztos voltam benne és a videó igazolta is: mire a vessző odaért, a bak rogyasztott.
Zúgjon neki odaát!
Írta és fényképezte: Király Attila
Van egy jó vadásztörténete, egy szép vadászélménye?
Küldje el az info@agrojager.hu címre
Vadászat
Egy csodás vadászat
Pető Zsolt 2024. augusztus elsején egyéni vadászaton vett részt, vaddisznóra vadászott. Élményeiről beszámolt lapunknak az elejtő:
![](https://agrojager.hu/wp-content/uploads/2024/09/AJN_Peto_Zsolt_vaddiszno-2-300x167.jpeg)
Fotó: Pető Zsolt – AJN
Kedves Vadász Barátok! Szeretném megosztani veletek vadászatom történetét. Miután elhelyezkedtem a kedvenc vadászterületemen, sokáig csak várakoztam. Éjfél után azonban a repcetarlón, amin déli szél fújt, északi irányból kiváltott az áhított vad. Természetesen északi irányból érkezett a közeli napraforgótáblából. Cserkelésre semmi esélyem nem volt a körülmények miatt. Jó pár mély levegővétel után úgy döntötttem, hogy lövést teszek a vadra. Miután lejött a horizontól, célba vettem és egy jó találattal hoztam terítékre a fényképen látható vaddisznót. A lövés pillanatában tudtam, hogy 200 méternél messzebbre van tőlem.
FRANCHI: hét év garanciával! A boltot a fényképre kattintva lehet elérni!
Az öreg Sauer 90 300 W. még mindig a legjobb vadász fegyverek között van! A Federel Power Shock 11,7 g lövedéktől azonnal helyben maradt a kan. Miután birtokba vettem, ellenőriztem a távolságot, amit GPS-el mértem meg. A lőtáv pontosan 370 méter volt! Az illetékes vadászati hatóság bírálata szerint a nagyagyarak hossza elérte a 23,7 és a 24,8 centimétert.
![](https://agrojager.hu/wp-content/uploads/2024/09/AJN_Peto_Zsolt_vaddiszno-1-300x169.jpeg)
Fotó: Pető Zsolt – AJN
A kisagyarak körmérete meghaladta a 6,7 és 6,9 centimétert. A hatóság szakemberei aranyéremmel díjazták a trófeát! Köszönöm Vidoczi Zoltán barátomnak a munkáját, aki elkészítette a trófeaalátétet ennek a különleges trófeának!
Külön köszönetemet szeretném kifejezni barátaimnak: Zolikám, Danikám, Csabikám!
![](https://agrojager.hu/wp-content/uploads/2024/09/AJN_Peto_Zsolt_vaddiszno-3-300x290.jpeg)
Fotó: Pető Zsolt – AJN
Nagy boldogság nekem ez az élmény és ez a trófea, amit soha nem felejtek el!
Írta és fényképezte: Pető Zsolt
Van egy jó vadásztörténete, egy szép vadászélménye?
Küldje el az info@agrojager.hu címre
Frommer
FRANCHI: Hogyan tisztítsuk meg a sörétes puskát?
A sörétes puska tisztítása egy olyan része a vadászatnak, amelyet nem szabad alábecsülni, ha azt szeretnénk, hogy fegyverünk mindig olyan állapotban legyen, hogy bármikor elindulhassunk vadászni. A puska tisztításának elsajátítása minden vadász számára elengedhetetlen, hogy a vadászat után a legjobb állapotban várakozzon a fegyverszekrényben. A vadászat sok apró dologból áll össze: érzelmek és adrenalin, a természet közelsége és az élővilág tisztelete, a vadásztársakkal megosztott pillanatok, valamint a magányos séták a vadászkutyánkkal s végül, de nem utolsó sorban a vállunkon, a kezünkben ott kell lennie szeretett fegyverünknek is, amellyel, ahogyan minden mással, törődnünk is kell. Cikkünk, – amelyet Albert Attila, a FROMMER kereskedelmi igazgatója fordított – az olasz fegyvergyár, a 155 éves FRANCHI útmutatását tartalmazza és néhány tippet kaphatunk, hogyan végezzük el a „terepi” karbantartást, hogy a vadászpuskáink mindig csillogóan tiszták legyenek!
![](https://agrojager.hu/wp-content/uploads/2024/09/pulizia-fucile-2-300x200.jpg)
A nedves, párás környezet a legnagyobb ellensége a fémnek és a farészeknek. Forrás: Franchi / FROMMER
A sörétes puska tisztítása ugyan egy apróság a vadászat élményében, de megkerülhetetlen. Ahogy minden tapasztalt vadász tudja, ezt nem lehet elhanyagolni és valljuk be, fegyverünk gondozása, ha valóban szeretjük ezt a szenvedélyt, igazán jó érzést ad. Sokan beszámoltak már erről s persze ki ne ismerné azt a megnyugtató érzést, mikor végeztünk a művelettel.
Hogyan tisztítsuk a félautomata sörétes puskát?
Először is, végezzünk megfelelő karbantartást. Számos tényező fenyegeti a vadászfegyverek állapotát, ezért nagy figyelmet kell fordítani a karbantartásra. Különösen az új engedéllyel rendelkező vadászok számára fontos, hogy tiszta fegyvereik legyenek és ennek érdekében jó szokásokat alakítsanak ki!
Egy vadásznap, legyen az rövid vagy egész napos, számos külső tényezőt hozhat, ami veszélyeztetheti a puska integritását. A lőpor robbanása miatt keletkező maradványok és lerakódások, a növényi szennyeződések, levéldarabok, harmatcseppek, nedvesség vagy eső, sár, izzadt tenyérlenyomatok és egyéb külső tényezők is veszélyeztethetik a vadászfegyver épségét.
Fontos, hogy a sörétes puskákat a tisztítás előtt szedjük szét. Mielőtt bármilyen karbantartást elkezdenénk, elengedhetetlen, hogy gondosan szétbontsuk a puska fő részeit és az ismereteinknek megfelelően megvizsgáljuk.
![](https://agrojager.hu/wp-content/uploads/2024/09/image1-3-2-1024x1024-1-300x300.jpeg)
Kedvelt márka a Ballistol. Fotó: Dr. Szilágyi BAy Péter / Agro Jager
Hogyan olajozzunk a félautomata sörétes puskát?
Szedjük szét, vegyük le a csövet és tárat. Hasonlóképpen járjunk el a bock vagy dupla fegyvereknél is és a fődarabok szintjéig bontsuk szét a puskáinkat – ahol az ejektor részeit alaposan tisztítsuk meg.
Az elsütőszerkezet más történet, mivel az a tusában marad, így azt általában terepi karbantartáskor nincs lehetőségünk megbontatni.
A bock puskáknál, miután eltávolítottuk az előagyat, a csövet, az első lépést már teljesítettük is, miközben a félautomata sörétes puskák szétszedése után mélyebb tisztításra nyílik lehetőségünk, szemben a hagyományos dupla vagy bock puskákkal.
Ezenkívül a Franchi vadászfélautomata puskák, amelyeknek inercia mechanizmusa elöl helyezkedik el, a visszarugó pedig az előagy alatti csőre van szerelve, még könnyebben tisztíthatóak. Elég csak eltávolítani az előagyat, és már hozzá is férünk! Még a legapróbb porszemek is elérhetők… például egy fogkefével!
Általánosságban elmondható, hogy az Affinity 3 és Affinity 3.5 félautomata puskák, az elülső inercia működési rendszerrel, kevesebb karbantartást igényelnek, így könnyítve a vadász dolgát.
Miután a puska szétszerelésre került, a tisztítást gondosan meg kell kezdeni.
Hogyan tisztítsuk meg a hagyományos sörétes puskákat?
Miután a puskát szétszereltük, el kell távolítani minden szennyeződést, ami a vadászat során rakódott le. Puskatisztító pálcák, rongyok, fogkefék vagy kefék, mind megfelelő eszközök erre a célra!
Különös figyelmet kell fordítani a cserélhető choke-ok és a csövek tisztítására.
![](https://agrojager.hu/wp-content/uploads/2022/08/IMG_20220816_083844-300x153.jpg)
Cserélhető szűkítésekkel egy FRANCHI Feeling sörétes fegyver. Fotó: Agro Jager
Először, miután szétszereltük és eltávolítottuk őket, durva ronggyal és acéltisztítóval kell megtisztítani, amíg az összes szennyeződést le nem szedtük a csövek belső felületéről. Nagyon fontos megtisztítani a csövet ott is, amely a choke-okat tartja. Addig folytassuk, amíg minden lerakódás el nem tűnik.
A sörétes fegyverek töltényűrjeit se felejtsük el: gondosan meg kell tisztítani, mivel ez az első olyan terület, ahol a korrózió elindulhat. Ha van előrelátásunk és nem várunk túl sokáig, ha két-három vadásznaponta megtisztítjuk a csöveket, a munka viszonylag minimális lesz.
Célszerű minden alkalommal áthúzni egy tisztító pálcát a csövön, majd végül egy zsíros, “vastagabb” olajjal befejezni a műveletet, hogy a fémet szigeteljük a levegőtől.
Tisztító pálcák minden fegyvertisztító készletben megtalálhatók a fegyverboltokban.
Fokozott figyelemmel járjunk el akkor, ha gyöngygolyót használtunk – vaddisznóhajtások esetén.
Ezt azért szükséges megtenni, mert a golyó nagy szennyeződést okoz, így az első szabály: ne várjunk túl sokáig!
A Pegoraro Tiro Dinamico lőszerei kedveltek a gyöngygolyó szerelmeseinek körében. Fotó: Frommer / Agro Jager News
Miért szükséges olajozni a sörétes puskát?
A vadász az a fajta ember, aki nem hátrál meg és még a nehéz környezeti és időjárási körülmények között is elindul, mert a vadászat izgalma az oka annak, hogy bármilyen esős, nyirkos és hideg idő van, a vadászat nem marad el. Egyébként, ha a puska tisztításáról van szó, a legfőbb ellenség mindig ugyanaz: a víz! Hogyan védhetjük meg tehát a sörétes fegyvereinket?
A fegyver szárítása sajnos önmagában nem elegendő, mivel olajréteg nélkül nincs semmilyen védelem a nedvesség ellen. Már egyetlen vízcsepp, nedves környezet is problémát jelenthet,vagy ha a forró fegyvert visszarakják a tokba és olyan kondenzáció keletkezik, amelyek végeredményben a korrózióhoz vezet.
FRANCHI: hét év garanciával! A boltot a fényképre kattintva lehet elérni!
Minden félautomata puska, amely terepmintás (camo) bevonattal vagy még jobb esetben Cerakote bevonattal rendelkezik, nagyobb ellenállást garantál az időjárási hatásokkal szemben és ideális extrém vadászati körülmények között, például vízivadak vadászatánál.
![](https://agrojager.hu/wp-content/uploads/2024/09/Kepernyokep-2024-09-06-182656-300x76.png)
Franchi Affinity 3 Cerakote bevonattal. Forrás: Franchi
A Cerakote egy ultrafinom kerámia alapú festék, amely kiváló ellenállást biztosít az időjárási hatásokkal szemben.
Alternatívaként, a barnított puskákat gondosan olajozva kell tartani vadászat után, és ennyi… alapvetően ezzel a művelettel kész is vagyunk!
![](https://agrojager.hu/wp-content/uploads/2024/09/image3-1-3-1024x768-1-300x225.jpeg)
Különféle fegyverápoló szerek közül lehet válogatni a FROMMER polcain. Fotó: Dr. Szilágyi Bay Péter / Agro Jager
Végül, de nem utolsó sorban: hogyan ápoljuk a farészeket?
Valljuk be, amikor vállra vesszük a puskát és érezzük az alatta melegedő faanyagot, az mindig különös élmény, bármilyen korúak a vadászok. Vannak vitrinpuskák, amelyek szinte túl szépek, hogy igazak legyenek, és vannak azok a fegyverek, amelyek velünk járják a legkülönbözőbb kalandokat.
A Franchi fegyvermárkát, 1868-ban az olasz, Luigi Franchi alapította. A technológia fejlődése mellett a FRANCHI a hagyományt is tiszteli és ma is kaphatóak, rendelhetőek fatusával a fegyvereik. Fotó: Dr. Szilágyi Bay Péter / Agro Jager
Ha egy vadásznak ilyen típusú puskája van, amely talán gyönyörű fatusával rendelkezik, akkor néhány „csata” nyomával is számolnia kell. A szenvedélyes, romantikus vadászok még térképnek is tekinthetik ezeket, amelyek megörökítik a puskáinkkal az összes közösen átélt vadászatot.
![](https://agrojager.hu/wp-content/uploads/2024/02/Frommer-1-300x163.png)
FROMMER, Magyarország legnagyobb fegyverboltja! Kattints a képre és keresd meg a hozzád legközelebb lévő vadászboltot és a szerződött fegyvermestereket!
Mivel a fa élő anyag, az első dolog, amit szem előtt kell tartani, hogy sérülhet használat közben. Bár nincs rá varázsital, vannak apró lépések, amiket megtehetünk.
Ha lakkozott fafelülettel van dolgunk, karbantartásra nincs szükség, viszont ha megsérül, nagyon nehéz helyreállítani. Az olajozott fa azonban közvetlenül a vadász által is karbantartható, anélkül, hogy szakemberhez kellene fordulni.
![](https://agrojager.hu/wp-content/uploads/2022/08/IMG_20220816_084135-2-1-300x152.jpg)
Ne hanyagoljuk el a farészek ápolását sem! Fotó: Dr. Szilágyi Bay Péter / Agro Jager
Amennyiben nincsenek mély repedések, elegendő a fegyverboltban kapható olajjal kezelni a fát és az visszanyerheti eredeti megjelenését és fényét.
Ez az olajozott tusák valódi szépsége, mert mindig újra vissza lehet állítani őket az eredeti állapotukba!
![](https://agrojager.hu/wp-content/uploads/2024/09/Agro-Jager-FROMMER-Vadaszbolt-2-300x210.jpg)
Albert Attila, a FROMMER Fegyverbolt kereskedelmi igazgatója. Fotó: Agro Jager / FROMMER
Összegzésként
Ezek a hasznos tippek, amelyek segítségével a félautomata sörétes puskát, illetve általában a puskákat tisztíthatjuk és gondozhatjuk. Ugyanakkor igaz, hogy a Franchi puskák valóban a vadász szolgálatára vannak tervezve.
Mert nem a szép fa vagy a szép gravírozás az, ami különbséget tesz, amikor a bozótosban járunk, a mocsaras vizekben vadászunk, vagy amikor a sár már a csizmánkig ér! A különbség abban rejlik, hogy olyan eszköz van a kezünkben, amely felejthetetlen érzelmeket ad nekünk!
Így, miután elvégeztük a munkát és odafigyeltünk a puskánkra… talán ideje újra vadászni indulni!
Fordította: Albert Attila | FROMMER Kft.
H-1089 Budapest, Szenes Iván tér 10.
Telefon: +36 1 210 3506
Mobil: +36 30 213 7334
You must be logged in to post a comment Login