Vadászat
Ördöggyűrűk nyomán
Úgy rohantak a napok, alig bírtam követni őket, miközben a naptár arról árulkodott, lassan készülődni kell az őzhívásra. Július már átkúszott, vagy inkább átrepült a második felébe. Az utak menti tarlókon napközben körbe-karikába rohangáló őzek figyelmeztettek – a párzás elkezdődött. Az őzeken ideges izgalom vett erőt, akár csak rajtam. Mennem kell. Nem szalaszthatom el a vadászesztendő számomra legszebb pillanatait.
Elfoglaltságaim azonban egyre inkább fékeztek szándékomban. Minél inkább szerettem volna kijutni a vadászterületre, annál inkább tornyosultak a munkahelyi problémák. A vadászláz legkomolyabb formáját éltem át. Hosszan tartó, csillapodni egyáltalán nem akaró láz volt ez a javából.
A bak meglövéséhez megvolt minden. Az engedély már több mint két hete nálam volt, csupán az időmből nem futotta. Régen előkészítettem a tavaly óta fiókban lapuló csalsípot is. Miután beállítottam rajta a hangszínt gondosan ismételgettem a suta epekedő, panaszos hangját és vészsirámját. Mindezt persze esténként a vadászszobámban, a másnapot tervezve. Így telt el egy hét az őzek nászának kezdete óta, én pedig egyre elviselhetetlenebbé váltam szeretteim számára. Amint elindultam esténként a vadászszoba felé, menekülve tűntek el a ház legtávolabbik zugában.
Végül eljött a várva-várt nap. Két órakor kikapcsoltam a számítógépet, és a titkárnőmnek távozásomkor meghagytam:.
– Ha valami sürgős akadna fél négyig felveszem a telefont, utána már mindenki fújhatja, mert én is azt fogom tenni.
Alig fél óra elteltével már nyakkendőm csomóját oldoztam otthon. Átrohantam egy forró zuhany alatt, hogy lehűtsön és irány a pince, készülődés az őzek szerelmeskedésére. Ha most az asszony látna, bizonyára nem nyelné le a megjegyzést.
– A magadéra nem készülsz ilyen gondosan.
– Ha az is csak egyszer lenne egy évben, bizonyára arra is gondosan felkészülnék – jut eszembe a kaján válasz.
Folyik rólam a víz, tikkasztó hőség van kint is, idebent is. Van vagy harminc fok, tisztára meghülyít a meleg. Gyors pillantás az órára. Időmilliomos vagyok. Van még fél órám az indulásig. Mindenesetre még egy zuhanyt eltűrne izzadt testem, de előtte főzök egy kávét – határozom el a fontossági sorrendet. A fél óra gyorsan eltelik. A kávé és a zuhany felfrissít egy időre.
Hihetetlen meleg van. Nyitott ablaknál is majdnem besokkolok az autóban. Valamivel elmúlt négy óra mire a vadászházhoz érek. Útközben az országút menti tarlón láttam egy pihenő őzpárt. Ezen a vadászterületen, ahol most vagyok kezdődött el évekkel ezelőtt szenvedélyem kibontakozni. Itt formálódott át mellkasom motora vadászszívvé. Ez az a hely ahol a gyerekkorból áthuppantam a felnőttkorba. Itt ismerkedtem a vadászat szépségeivel, a vadfajokkal, a vadászok szokásaival és fogásaival. Itt nőttem fel nagy példaképem és tanítóm, apám árnyékaként.
ő adta kezembe először a vadászpuskát. ő lövette meg velem életem első trófeás vadját. Az ő türelmének gyümölcse a vad megpillantásától az esetleges elejtéséig eltelő idő gondos elbírálása. Ezen a helyen tanítottam első vizslámat. Itt váltam Nimróddá, olyanná, aki a vadat egyenrangú ellenfélként tiszteli. Aki egyaránt tudja becsülni és óvni, etetni és védeni.
Ahogy álltam ott a vadászház udvarán, gondolataim elkalandoztak. Akaratlanul visszarepítettek, azokba a szép időkbe, amikor építgettük vadászházunkat. Órák százait töltöttük itt akkortájt. Valahogy más volt akkor az élet. Kevesebb volt a vadász, még kevesebb az önző puskaforgató, ám azok a vadászok igazi barátok voltak. Tele erővel, energiával, és főleg akarattal. Nemcsak jó vadászok, de remek barátok is. A végtelenségig tudták cukkolni egymást anélkül, hogy bárki is megsértődött volna. Mindig találtak időt egymásra, élvezték az együttlétet.
Ilyen környezetben apáról fiúra szállt a szenvedély. S mi, akik akkor fiatalok voltunk és mára felnőttünk a mai nagy öregek akkori életkorába, egészén másként éljük át a vadászatot. A lelkiismeretünk és tanítóink iránti tiszteletünk nem engedi, hogy olyanok legyünk, mint azok, akik azért válnak vadásszá, hogy ne lógjanak ki a sorból. Hogy netán-tán valaki azt mondja róluk, hogy nem engedhetik meg maguknak. Sajnos egyre több nagyszájú, “túl okos” vadásszal találkozom, akik a vadászatból “gyilkos sportot”, önmagukból pedig “trófeahajhászt” csinálnak. Akik a vad elejtéséről fél percnél tovább képtelenek beszélni, akik azt hiszik, attól lesznek jó vadászok, ha messze hordó puskájukból annyiról lövik a vadat, hogy utána fél napig tart míg elmennek érte.
Nem szeretem az olyan vadászt, aki az útjára engedett golyót csak szemmel követi. Sokkal jobban kedvelem a „nagy öregeket”, akiknek minden mozdulatából, minden szavából vadászbölcsesség árad. Akik lehet hogy életük során nem gyűjtöttek be húsz trófeánál többet, de egy vad elejtéséről napokig képesek mesélni. Sajnos sokan már szögre akasztották a szenvedélyt, csupán a gondolataikban izzik a vadászat szította tűz. Esténként meleg pokrócba csavarva, forró teásbögrét szorongatva emlékeznek a régi vadászidőkre. Mások már a világ legnagyobb magasleséről pásztázzák az örök vadászmezők trófeás daliáit. Onnan fentről sokkal jobban látják az őzek párzáskor kitaposott ördöggyűrűit…
Gondolataimból egy távolban elindított körfűrész sikító hangja térít vissza a valóságba. A falusiak munkából hazatérve elkezdték a második műszakot.
Idén először jöttem ki a területre. Vállamra akasztom apám Springfieldjét, melyet akkor kaptam tőle ajándékba, amikor a vadászat fizikailag teherré, lelkileg pedig pótolhatatlan hiánnyá vált számára. Ej, ha ez a fegyver mesélni tudna! Nem egy könyv alapjául szolgáló élményről tudna beszámolni a gazdájával eltöltött időkből. Beszélhetne arról, hogyan dicsérték ha pontosan célba küldte a golyót, és arról is, hogyan szidták, ha célt tévesztett, milyen igazságtalanok a vadászok sokszor, magamat is beleértve e sorba. Ha a lövedék célt téveszt, majdnem mindig a puska a hibás.
Nekem azomban sokat nem tudna mesélni. A történetek többségét jómagam is átéltem. Amelyeket pedig nem, azokat nemegyszer hallottam már. Egy pohár jó bor mellett mindig szívesen meghallgatom apám élményekben gazdag vadászmúltját, nem szólva közbe akkor sem, ha öregedő fejében mára már néha összekeveredik a tömérdek élmény.
Gyakran bontok szárnyat az ilyen és hasonló gondolatoknak az ország különböző helyein várakozva kísérőre, erdészre. Csak a pillantás az órámra – fél öt van – hoz vissza teljesen az abszolút realitásba. Ekkor veszem észre véglegesen, hogy itt otthon vagyok. Itt nem kell várakoznom senkire. Ezen a vadászterületen senki sem tudna olyat mutatni, amit még nem ismerek. Itt én is nyugodtan lehetnék kísérő. Jól ismerem a vad szokásait, tartózkodási helyeit, menekülési útvonalait. A terület minden zugához temérdek emlék fűz.
Miután magamra aggatom az összes szükséges kelléket, bezárom az autót. Kilépek a kácsatói útra. Lassan lépkedek a mezei úton, mely vadászházunk mellett vezet a terület vadaskamrájába. Remekül érzem magam. Kísérőm a tűző Nap. Olyan helyeken sétálok, ahol töksötétben sem okozna gondot a tájékozódás. Az út talaja leginkább csont-bőr vénasszonyra emlékeztet. Tegnapelőtt esett ugyan, de a szomjas föld gyorsan magába szívta az eső minden cseppjét. Mára már nyoma sincs a kiadós zápornak, mely igencsak ritkaságszámba megy az idei nyáron. Az utat, vagy inkább utacskát, nem nagyon használják mostanában. Balról vén fűzfák egyenletes sora szegélyezi, valaki idén tavasszal is gondosan lebotolta őket. Az azóta kihajtott friss fűzhajtások büszkén feszítenek a fák koronájában.
Az égen egy véletlenül ottfelejtett felhő sincs. A Nap jobbról kísér, fenn van még olyannyira, hogy könnyedén ellátok alatta. A szemközti kukoricaföld, vagy inkább csak satnya imitációja, bizonyára nem okoz sok örömet az embereknek, akik pénzt és munkát fektettek bele.
Habár figyelmem a liliputi kukoricára irányul, így is észlelem magam előtt a mozgást. Előttem vagy harminc lépésre fácántyúk szaporázza lépteit a leborotvált fűzfák irányából. Megállok. Fácáncsibéket remélek és intuícióm beválik. Kisebb csoportokban sprintelnek anyjuk nyomában, tizennégyet számolok belőlük. – Kielégítő fészek – konstatálom, és elraktározom memóriámban az imént látott képet.
Távolabb az alig bokáig érő kukoricában tapsifüles kap lábra. Korai kölyöknek nézem, de bizonyára már ivarérett. Eszeveszett menekülése nem kis gondot okoz a szemmel való követésben. Mire rátalálok a távcsőben, már a kukoricatábla túlsó felénél, a bodzabokroknál jár. Vigyázatlanul keresztezi egy őzpár pihenőhelyét a bokrok árnyékában. Az őzek felugranak a meglepetéstől és sokáig bambán bámulnak a füles után. Nem okoz gondot a “bak elolvasása” a 7×50-es távcsőben. Négy év körülinek vélem. Remek kondícióban van. A köztünk lévő távolság elegendő esélyt nyújt a trófea pontos elbírálására is. Jó terpesztésű hatos agancs. Magasan a fülek fölé nőtt szárakkal, amelyek vastagok és sötétek. A rózsatőtől felfelé sűrű gyöngyözés borítja egészen az alsó ágakig. Az ágak hosszúak és tompa végződésűek. A trófea egyértelműen arról tanúskodik, hogy viselője a tenyészet kimagasló részese lehet az elkövetkezendő időszakban. Nem jósolok hosszú életet tulajdonosának. Túl szép ez a trófea ahhoz, és az őz fejéhez képest aránytalanul nagyot mutat.
Még sokáig elnézegetném a mit sem sejtő daliát, de azonfelül, hogy a látvány gyönyörű, számomra más értéke nincs. Én olyan agancsost keresek, aki élete csúcsán van. Olyan öreg bakot, mely évek hosszú során ravaszul elmozgott vadásztársaim és jómagam látószögéből, elkerülve a rá leselkedő veszélyeket. Olyan bakot, mely este sötétetés után hagyja el búvóhelyét és amint észrevette a hajnal első lopakodó fényfoszlányait, azon nyomban képes félbehagyni lakmározását. Abban bízom, hogy most a szerelmi időszakban, amikor valamelyest enged óvatosságából és éberségéből még egy öreg bak is, talán megpillanthatom valahol a fák árnyékában és kihasználhatom pillanatnyi megingását.
Búcsút intek a fiatal baknak, remélve, hogy lesz még módom találkozni vele és folytatom kellemes sétámat. Célom végállamásaként az Öreg kőrist választottam, mely három út kereszteződésénél magányosan álldogáló vén kőrisfáról kapta a nevét. Oda szeretnék elsétálni alkonyat előtt. A három út egyike ez is, amelyen most energiával túlfűtve lépkedek a természet nemrég nyújtotta látványától.
Hirtelen szárnysuhogást hallok. A fejem fölött szépszámú vadkacsacsapat húz el, a közeli halastavak irányába repülnek. Megszámolni sincs esélyem őket máris újabb csapatok érkeznek, szinte egymást érik. Remek lőtávolságra repülnek, mintha itt sem lennék. Bezzeg majd egy hónap múlva, ha lőhető vaddá válnak. A Hold közelében fognak körözni és csak sötétedés után merészkednek a nyílt vízre. Olyan kicsiknek látszanak majd, akár ez a szúnyog, mely itt repked az orrom előtt. Úgy látszik elhatározta, hogy ha törik, ha szakad belém mártja szívókáját. Rövid idő múlva rá kell jönnöm, hogy csak elterelő manőver volt a részéről. Míg ő elvonta a figyelmemet, nőstényének nem éppen önkéntes véradóként szolgált homlokom.
Közben az öreg meder azon részéhez érek, ahol keresztezi az út. Hogy tényleg meder volt e valaha, azt a ma élők közül senki sem tudja igazán megmondani. Biztosan tudom, hogy kétszáz évvel ezelőtt már nem folyt itt víz. Egy kétszáz éves térképen nem találtam nyomát folyónak. Ha viszont igaz a monda, nem valami csürhe kis ér folydogálhatott ezen a tájon. A meder ugyanis helyenként van vagy negyven méter széles. A két oldalon elterülő vén fűzfák talán még tudnának mesélni arról, amit őseiktől hallottak. A vadászház mögött elterülő tőzeggödrök is lehetnének egykori folyó maradványai. Ma mindenesetre remek legelő. Kétszer egy évben kiváló szénát nyújtanak a helyi gazdáknak.
Ahogy átérek a meder túlsó felére a fűzfasor, mely ezidáig balról kísért átkerül jobbra és kellemes árnyékot nyújtva felfogja előlem a tűző napsugarakat. Közeledek a Homoklikhoz. Ez egy néhány hektáros homokbánya, melynek területét sűrűn benőtte a nyakigérő gyom. Remek búvóhelyet nyújt így a síkságon élő apróvadnak, de őzek is gyakran felkeresik ezt a gidres-gödrös területet. Most körös-körül tarló szegélyezi, tulajdonosa nincs. Mindenkié. A homok minősége nem a legjobb, de akinek egy kannával vagy egy talicskával kell, annak megfelel, így aztán viszi boldog-boldogtalan.
Nem vagyok elég óvatos. Talán nem is akarok az lenni. Célom a felderítés, nem vajmi elszánt gyilkolás. Amint kilépek a sarki fűz árnyékából vagy száz fácán kap lábra, némelyek szárnyra is. Korai és későbbi csibék tyúkok és kakasok közé vegyülve menekülnek, nagy összevisszasággal hagyják ott a tarlót és keresnek búvóhelyet a gyomok közt. Nem akarom bántani őket, ezért nyugodtan állva maradok, hogy legyen idejük biztonságos menedékbe vonulni.
Eltelt már egy óra és még nem sípoltam. – Megpróbálom a Homoklikat, ha a fácánok megnyugodtak – határozom el magamban, de valahogy nem bízok a gondolatban, amit éppen kiötlöttem. A biztonság kedvéért rágyújtok egy cigarettára, hogy felmérjem a szél irányát. Teljes szélcsend van. A füst sokáig kóvályog a fejem felett, mígnem szétoszlik a felhőtlen ég irányába. Biztos rejtekhelyéről előveszem a csalsípot és csak úgy lezseren háromszor megszólaltatom a suta hívó hangján. Még odahaza eltökéltem, hogy lőni csak akkor fogok, ha olyan bakra találok, amilyet megálmodtam.
Ebben az álomban csak három típusú trófeának jutott hely. Rendellenes, parókás és érmes. Érmes bakot már láttam ma. A trófea, mely becslésem szerint jóval meghaladta a száz pontot, gyönyörű volt ugyan, de bűn lett volna viselőjét a párzás első napjaiban kivonni a szaporításból, könyörtelen pofont adva így az itteni állománynak. Azt nem feltételezem, hogy egy nap kétszer nyújtja felém Diána istennőnk segélynyújtó kezét. Az utolsó szippantás teljes átélésével szívom meg a már igencsak csikknek nevezhető cigarettát, majd gondosan eloltom. Nem szeretnék olyat tenni, amivel ezekben a forró száraz napokban a természet vandáljai közé sorolhatnának.
Nincs kedvem időzni tovább. Még egy utolsó röpke pillantás a bánya irányába és kilépek a fűzfa árnyékából. A hátam mögötti meder felől felhangzó böö, bö…, inkább meglep, mintsem megörvendeztet. Ösztönszerűen simulok vissza a fa törzséhez. Hangjáról ítélve fiatal bakocska. Lehet vagy harminc méterre tőlem, valahol a mederben. Nem tévedek. Egy menekülésre kész, tükrével felém forduló fiatal nyársas bak áll a fűben. Hitetlenül bámul rám. Pici nyársai alig látszanak a fülei közt. Maga a tapasztalatlanság. Láthatóan ideges, egyhelyben tapossa a száraz füvet. Keresi a sutát, melyet az imént hallott epekedni. Ösztöne erős és türelmetlen. Böö, bö.., hallatja magát újra. Bőöö, bőö.., hangzik fel egyszercsak a Homoklik felől.
No, ez már egy jóval komolyabb hang volt, állapítom meg tüstént. Figyelmem magától értetődően a bányából jövő hangra terelődik, de nem látok semmit. A “Nyársast” is jobban érdekli a bánya felől érkező hang mint én. A végtelennek tűnő vihar előtti csendet egy harmadik bak hangja töri meg. Az Öreg kőris felől érkezik, utam eltökélt végállomása felől. Hangjáról ítélve öreg bak, amelyik nem egy hasonló fellépést élt már meg.
Az “Öreg” a bányából kiront a tarlóra és fölveszi a harci pózt. A baknak szinte nincs is nyaka, nehéz, fehér fejét alig bírja tartani. Amit hord rajta, gyönyörű. Vastag sötét agancs, páratlan gyönyözése felkúszik az alsó ágak fölé. Csak most veszem észre a rendellenességet. Az alsó ágak hátrafelé nőnek. A trófea átlagon felüli, a bak golyóérett. Bírálatom nem tart tovább néhány másodpercnél. Közben a “Nyársas” felméri a helyzetet és úgy dönt, legjobb, ha eltűnik. Döntenem kellene. Mit tegyek? A bak lőhető, a trófea tetszik. Egyedül a kíváncsiság fékez.
Közben az izzó Nap lecsúszott a horizont szintjére. Egy óra múlva kibukfencezik a látókörömből, hogy nyomban előbukjon valahol Ausztráliában a kenguruk között. Az “Öreg” vár. Kíváncsiságát felkeltette a nagy ellenfél. Bevallom – az enyémet is. Mindketten türelmetlenek vagyunk. Én talán türelmetlenebb. Nem babra megy a játék. Az “Öreg” bármely pillanatban elugorhat, úgy, hogy az ellenfelét nem sikerül megpillantanom. Ez a tudat növeli a vadászlázam. Mi lett a sétából? Ki hitte volna! Tamáskodom – meglőjem az “Öreget”?
Óvatosan kézbe veszem a golyóst, de idegállapotom nem jó. Hintázik a bak a tüskén, azaz a puska a kezemben. Meg kell nyugodnom. A feszültség egyre nő. Bőöö, böő…, kezdi újra a hangpárbajt az “Öreg”. Jól van na, bööő, bőő.., megyek már. Hangzik az ismeretlen válasza. És valóban jön.
A meder közepére egy remek kondícióban lévő bak érkezik. Fejét olyan trófea díszíti, melynek nincs helye semmilyen vadászterületen. Az agancs hosszú sötét szárait sűrű gyöngyözés díszíti, ága pedig egy szem sincs. Gyilkos bak! Döntöttem. Újra kezemben a golyós. A további fejleményeket már a céltávcsövön keresztül követem. Amikor a “Gyilkos” az “Öreg” felé fordul és megmutatja lapockáját, utoléri és azon nyomban fel is dönti a halálos ólomszem.
A drámának vége. Az “Öreg” némi habozás után fejvesztve menekül, talán még most is fut. Rágyújtok, hogy a cigaretta füstjével megpróbáljam távoltartani a szúnyogok raját, melyek közben jócskán megvámolták véremet. A “Gyilkos” fejét a Nap felé fordítva fekszik. Innen úgy fest, mintha Napisten áldozati oltárán feküdne. Kiürítem a tárat és boldogan kilépek a bak irányába, hogy megadjam a neki kijáró utolsó tiszteletet.
Zsigárcsik Gyula, Pozsony
Vadászat
…és megtört a jég!!
Király Attila vadászíjász kislányával közösen vadászott. Az élményeiről beszámolt lapunknak:
A lányom két éve kísér és együtt eddig nem sikerült semmit elejteni. Nem jutottam lövéshez, vagy, ahogy ő mondja: “mindig az jön be, amire épp tilalom van”, vagy az utóbbi időben elhibázom – ilyen is volt. Talán rágörcsöltem, nagyon szerettem volna egy közös elejtést.
![](https://agrojager.hu/wp-content/uploads/2024/09/AJN_Kiraly_Attila_Ozbak-3-300x225.jpeg)
Fotó: Király Attila – AJN
13:30-kor már az autóban ültünk. A pár napja kihelyezett vadkamera többek között egy egyagancsú bakot is lencsevégre kapott – volt esély, hogy bejön. Kevés esély volt, de volt. Miután átvergődtünk a határon, ami “összeért”, lepecsételtetve a papírt, hogy viszem-hozom az íjat, a magyar számom bemondta az unalmast. Kiskunhalason megszervízelték, így már tudtam szólni a vadőrnek, hogy érkezünk. Már az erdőben jártunk, párszáz méterre a leskunyhótól, alig várva, hogy beüljünk, mikor – elakadtunk. A favágók hulladékainak segítségével sikerült kivergődni a “fosóhomok” csapdájából, a kocsit otthagyva gyalog indultunk a kunyhóig, az akciótól piszkosan és csuromvizesen. Közben bolond szél támadt, szerencsére épp jó irányból.
![](https://agrojager.hu/wp-content/uploads/2024/09/AJN_Kiraly_Attila_Ozbak-4-300x225.jpeg)
Fotó: Király Attila – AJN
Jeget mondanak. Fákat kicsavaró szelet. Velem meg ott a gyerek. Hát, meglehetősen ideges voltam. Mézesszívet vettem elő, javítja a koncentrációt. És éhes is voltam. Meg ideges. Amint ott bontogatom a kevésbé csörgős zacskót, amibe otthon átöntöttem, a szemem sarkából két őzet pillantok meg a szórón!! Lassan szemügyre véve állapítom meg, hogy suta, de nem bakkal – hanem a gidájával.
Rékával lefilmeztük és elégedetten ültünk vissza, mikor elmentek. Jó, hogy elmentek – nem jó, ha kiszúr a suta és riaszt. A szél tovább játszotta bolond játékát és két nyúlon meg három szajkón kívül nem jött semmi. Aztán egy karvaly, ami odavágott a vadgerlének, de elhibázta. Lassan szürkült. Kezdtem elveszíteni a reményt – pedig olyan biztosan éreztem: ma elejtünk valamit!
![](https://agrojager.hu/wp-content/uploads/2024/09/AJN_Kiraly_Attila_Ozbak-1-300x225.jpeg)
Fotó: Király Attila – AJN
Léptek zaja verte fel az addigra már lecsendesedett erdőt.
– Jön valami – súgtam a lányomnak. De ahogy jött, már ment is – a forgó szél elárult bennünket, és távolodni hallottuk a lábak neszét. Odébb riasztott is. Nnna, ez nem a mi napunk – akartam épp mondani a vadőrnek. De furcsa érzés lett úrrá rajtam. Jobban kellene bíznom – gondoltam. Ekkor ütött szöget a fejembe a gondolat: DNY-i szél fúj, az őz DK-re volt, és délre futott. A stressz-szagot arrafelé hagyta ott. Ha arról jön valami, mindenképp megérzi a szagunkat, tehát mindegy. Szemből, balról, de még hátulról is jöhet bármi – ha nem fordul a szél, mint ma már háromszor.
Még végig sem gondoltam, szemből-jobbról, keleti irányból megjelent a bak! Két év alatt nagyon sok helyzetet kihagytam (pl ág volt előtte, erősen szürkült és lámpázni kellett volna…). Elkezdtem megfeszíteni az íjat, erre fölkapta a fejét! Negyedig kihúzott íjjal vártam, hogy ismét lehajoljon. Két örökkévalóság után ez meg is történt, ismét inni kezdett. Kihúztam az íjat és fókuszáltam. Mivel múltkor fölé lőttem (ma a próbalövések nagyon jól mentek!), kissé lejjebb húztam az íjat – túlzottan nem mertem, mert az a tapasztalat, hogy ilyenkor okvetlen alá lövök. Igyekeztem jól oldani, nem siettem el. Jónak éreztem. A bak viszont eldőlt – gerinclövés…
Üröm került az örömbe. Épp ez az, amit mindig próbálok elkerülni. Még ma is beszéltünk róla a lányommal, hogy azért gyakorolok sokat, hogy ne szenvedjen a vad. Az Attila Kelemen féle vadászkésemmel megadtam a kegyelemdöfést.
![](https://agrojager.hu/wp-content/uploads/2024/09/AJN_Kiraly_Attila_Ozbak-2-300x225.jpeg)
Fotó: Király Attila – AJN
Biztos voltam benne és a videó igazolta is: mire a vessző odaért, a bak rogyasztott.
Zúgjon neki odaát!
Írta és fényképezte: Király Attila
Van egy jó vadásztörténete, egy szép vadászélménye?
Küldje el az info@agrojager.hu címre
Vadászat
Egy csodás vadászat
Pető Zsolt 2024. augusztus elsején egyéni vadászaton vett részt, vaddisznóra vadászott. Élményeiről beszámolt lapunknak az elejtő:
![](https://agrojager.hu/wp-content/uploads/2024/09/AJN_Peto_Zsolt_vaddiszno-2-300x167.jpeg)
Fotó: Pető Zsolt – AJN
Kedves Vadász Barátok! Szeretném megosztani veletek vadászatom történetét. Miután elhelyezkedtem a kedvenc vadászterületemen, sokáig csak várakoztam. Éjfél után azonban a repcetarlón, amin déli szél fújt, északi irányból kiváltott az áhított vad. Természetesen északi irányból érkezett a közeli napraforgótáblából. Cserkelésre semmi esélyem nem volt a körülmények miatt. Jó pár mély levegővétel után úgy döntötttem, hogy lövést teszek a vadra. Miután lejött a horizontól, célba vettem és egy jó találattal hoztam terítékre a fényképen látható vaddisznót. A lövés pillanatában tudtam, hogy 200 méternél messzebbre van tőlem.
FRANCHI: hét év garanciával! A boltot a fényképre kattintva lehet elérni!
Az öreg Sauer 90 300 W. még mindig a legjobb vadász fegyverek között van! A Federel Power Shock 11,7 g lövedéktől azonnal helyben maradt a kan. Miután birtokba vettem, ellenőriztem a távolságot, amit GPS-el mértem meg. A lőtáv pontosan 370 méter volt! Az illetékes vadászati hatóság bírálata szerint a nagyagyarak hossza elérte a 23,7 és a 24,8 centimétert.
![](https://agrojager.hu/wp-content/uploads/2024/09/AJN_Peto_Zsolt_vaddiszno-1-300x169.jpeg)
Fotó: Pető Zsolt – AJN
A kisagyarak körmérete meghaladta a 6,7 és 6,9 centimétert. A hatóság szakemberei aranyéremmel díjazták a trófeát! Köszönöm Vidoczi Zoltán barátomnak a munkáját, aki elkészítette a trófeaalátétet ennek a különleges trófeának!
Külön köszönetemet szeretném kifejezni barátaimnak: Zolikám, Danikám, Csabikám!
![](https://agrojager.hu/wp-content/uploads/2024/09/AJN_Peto_Zsolt_vaddiszno-3-300x290.jpeg)
Fotó: Pető Zsolt – AJN
Nagy boldogság nekem ez az élmény és ez a trófea, amit soha nem felejtek el!
Írta és fényképezte: Pető Zsolt
Van egy jó vadásztörténete, egy szép vadászélménye?
Küldje el az info@agrojager.hu címre
Frommer
FRANCHI: Hogyan tisztítsuk meg a sörétes puskát?
A sörétes puska tisztítása egy olyan része a vadászatnak, amelyet nem szabad alábecsülni, ha azt szeretnénk, hogy fegyverünk mindig olyan állapotban legyen, hogy bármikor elindulhassunk vadászni. A puska tisztításának elsajátítása minden vadász számára elengedhetetlen, hogy a vadászat után a legjobb állapotban várakozzon a fegyverszekrényben. A vadászat sok apró dologból áll össze: érzelmek és adrenalin, a természet közelsége és az élővilág tisztelete, a vadásztársakkal megosztott pillanatok, valamint a magányos séták a vadászkutyánkkal s végül, de nem utolsó sorban a vállunkon, a kezünkben ott kell lennie szeretett fegyverünknek is, amellyel, ahogyan minden mással, törődnünk is kell. Cikkünk, – amelyet Albert Attila, a FROMMER kereskedelmi igazgatója fordított – az olasz fegyvergyár, a 155 éves FRANCHI útmutatását tartalmazza és néhány tippet kaphatunk, hogyan végezzük el a „terepi” karbantartást, hogy a vadászpuskáink mindig csillogóan tiszták legyenek!
![](https://agrojager.hu/wp-content/uploads/2024/09/pulizia-fucile-2-300x200.jpg)
A nedves, párás környezet a legnagyobb ellensége a fémnek és a farészeknek. Forrás: Franchi / FROMMER
A sörétes puska tisztítása ugyan egy apróság a vadászat élményében, de megkerülhetetlen. Ahogy minden tapasztalt vadász tudja, ezt nem lehet elhanyagolni és valljuk be, fegyverünk gondozása, ha valóban szeretjük ezt a szenvedélyt, igazán jó érzést ad. Sokan beszámoltak már erről s persze ki ne ismerné azt a megnyugtató érzést, mikor végeztünk a művelettel.
Hogyan tisztítsuk a félautomata sörétes puskát?
Először is, végezzünk megfelelő karbantartást. Számos tényező fenyegeti a vadászfegyverek állapotát, ezért nagy figyelmet kell fordítani a karbantartásra. Különösen az új engedéllyel rendelkező vadászok számára fontos, hogy tiszta fegyvereik legyenek és ennek érdekében jó szokásokat alakítsanak ki!
Egy vadásznap, legyen az rövid vagy egész napos, számos külső tényezőt hozhat, ami veszélyeztetheti a puska integritását. A lőpor robbanása miatt keletkező maradványok és lerakódások, a növényi szennyeződések, levéldarabok, harmatcseppek, nedvesség vagy eső, sár, izzadt tenyérlenyomatok és egyéb külső tényezők is veszélyeztethetik a vadászfegyver épségét.
Fontos, hogy a sörétes puskákat a tisztítás előtt szedjük szét. Mielőtt bármilyen karbantartást elkezdenénk, elengedhetetlen, hogy gondosan szétbontsuk a puska fő részeit és az ismereteinknek megfelelően megvizsgáljuk.
![](https://agrojager.hu/wp-content/uploads/2024/09/image1-3-2-1024x1024-1-300x300.jpeg)
Kedvelt márka a Ballistol. Fotó: Dr. Szilágyi BAy Péter / Agro Jager
Hogyan olajozzunk a félautomata sörétes puskát?
Szedjük szét, vegyük le a csövet és tárat. Hasonlóképpen járjunk el a bock vagy dupla fegyvereknél is és a fődarabok szintjéig bontsuk szét a puskáinkat – ahol az ejektor részeit alaposan tisztítsuk meg.
Az elsütőszerkezet más történet, mivel az a tusában marad, így azt általában terepi karbantartáskor nincs lehetőségünk megbontatni.
A bock puskáknál, miután eltávolítottuk az előagyat, a csövet, az első lépést már teljesítettük is, miközben a félautomata sörétes puskák szétszedése után mélyebb tisztításra nyílik lehetőségünk, szemben a hagyományos dupla vagy bock puskákkal.
Ezenkívül a Franchi vadászfélautomata puskák, amelyeknek inercia mechanizmusa elöl helyezkedik el, a visszarugó pedig az előagy alatti csőre van szerelve, még könnyebben tisztíthatóak. Elég csak eltávolítani az előagyat, és már hozzá is férünk! Még a legapróbb porszemek is elérhetők… például egy fogkefével!
Általánosságban elmondható, hogy az Affinity 3 és Affinity 3.5 félautomata puskák, az elülső inercia működési rendszerrel, kevesebb karbantartást igényelnek, így könnyítve a vadász dolgát.
Miután a puska szétszerelésre került, a tisztítást gondosan meg kell kezdeni.
Hogyan tisztítsuk meg a hagyományos sörétes puskákat?
Miután a puskát szétszereltük, el kell távolítani minden szennyeződést, ami a vadászat során rakódott le. Puskatisztító pálcák, rongyok, fogkefék vagy kefék, mind megfelelő eszközök erre a célra!
Különös figyelmet kell fordítani a cserélhető choke-ok és a csövek tisztítására.
![](https://agrojager.hu/wp-content/uploads/2022/08/IMG_20220816_083844-300x153.jpg)
Cserélhető szűkítésekkel egy FRANCHI Feeling sörétes fegyver. Fotó: Agro Jager
Először, miután szétszereltük és eltávolítottuk őket, durva ronggyal és acéltisztítóval kell megtisztítani, amíg az összes szennyeződést le nem szedtük a csövek belső felületéről. Nagyon fontos megtisztítani a csövet ott is, amely a choke-okat tartja. Addig folytassuk, amíg minden lerakódás el nem tűnik.
A sörétes fegyverek töltényűrjeit se felejtsük el: gondosan meg kell tisztítani, mivel ez az első olyan terület, ahol a korrózió elindulhat. Ha van előrelátásunk és nem várunk túl sokáig, ha két-három vadásznaponta megtisztítjuk a csöveket, a munka viszonylag minimális lesz.
Célszerű minden alkalommal áthúzni egy tisztító pálcát a csövön, majd végül egy zsíros, “vastagabb” olajjal befejezni a műveletet, hogy a fémet szigeteljük a levegőtől.
Tisztító pálcák minden fegyvertisztító készletben megtalálhatók a fegyverboltokban.
Fokozott figyelemmel járjunk el akkor, ha gyöngygolyót használtunk – vaddisznóhajtások esetén.
Ezt azért szükséges megtenni, mert a golyó nagy szennyeződést okoz, így az első szabály: ne várjunk túl sokáig!
A Pegoraro Tiro Dinamico lőszerei kedveltek a gyöngygolyó szerelmeseinek körében. Fotó: Frommer / Agro Jager News
Miért szükséges olajozni a sörétes puskát?
A vadász az a fajta ember, aki nem hátrál meg és még a nehéz környezeti és időjárási körülmények között is elindul, mert a vadászat izgalma az oka annak, hogy bármilyen esős, nyirkos és hideg idő van, a vadászat nem marad el. Egyébként, ha a puska tisztításáról van szó, a legfőbb ellenség mindig ugyanaz: a víz! Hogyan védhetjük meg tehát a sörétes fegyvereinket?
A fegyver szárítása sajnos önmagában nem elegendő, mivel olajréteg nélkül nincs semmilyen védelem a nedvesség ellen. Már egyetlen vízcsepp, nedves környezet is problémát jelenthet,vagy ha a forró fegyvert visszarakják a tokba és olyan kondenzáció keletkezik, amelyek végeredményben a korrózióhoz vezet.
FRANCHI: hét év garanciával! A boltot a fényképre kattintva lehet elérni!
Minden félautomata puska, amely terepmintás (camo) bevonattal vagy még jobb esetben Cerakote bevonattal rendelkezik, nagyobb ellenállást garantál az időjárási hatásokkal szemben és ideális extrém vadászati körülmények között, például vízivadak vadászatánál.
![](https://agrojager.hu/wp-content/uploads/2024/09/Kepernyokep-2024-09-06-182656-300x76.png)
Franchi Affinity 3 Cerakote bevonattal. Forrás: Franchi
A Cerakote egy ultrafinom kerámia alapú festék, amely kiváló ellenállást biztosít az időjárási hatásokkal szemben.
Alternatívaként, a barnított puskákat gondosan olajozva kell tartani vadászat után, és ennyi… alapvetően ezzel a művelettel kész is vagyunk!
![](https://agrojager.hu/wp-content/uploads/2024/09/image3-1-3-1024x768-1-300x225.jpeg)
Különféle fegyverápoló szerek közül lehet válogatni a FROMMER polcain. Fotó: Dr. Szilágyi Bay Péter / Agro Jager
Végül, de nem utolsó sorban: hogyan ápoljuk a farészeket?
Valljuk be, amikor vállra vesszük a puskát és érezzük az alatta melegedő faanyagot, az mindig különös élmény, bármilyen korúak a vadászok. Vannak vitrinpuskák, amelyek szinte túl szépek, hogy igazak legyenek, és vannak azok a fegyverek, amelyek velünk járják a legkülönbözőbb kalandokat.
A Franchi fegyvermárkát, 1868-ban az olasz, Luigi Franchi alapította. A technológia fejlődése mellett a FRANCHI a hagyományt is tiszteli és ma is kaphatóak, rendelhetőek fatusával a fegyvereik. Fotó: Dr. Szilágyi Bay Péter / Agro Jager
Ha egy vadásznak ilyen típusú puskája van, amely talán gyönyörű fatusával rendelkezik, akkor néhány „csata” nyomával is számolnia kell. A szenvedélyes, romantikus vadászok még térképnek is tekinthetik ezeket, amelyek megörökítik a puskáinkkal az összes közösen átélt vadászatot.
![](https://agrojager.hu/wp-content/uploads/2024/02/Frommer-1-300x163.png)
FROMMER, Magyarország legnagyobb fegyverboltja! Kattints a képre és keresd meg a hozzád legközelebb lévő vadászboltot és a szerződött fegyvermestereket!
Mivel a fa élő anyag, az első dolog, amit szem előtt kell tartani, hogy sérülhet használat közben. Bár nincs rá varázsital, vannak apró lépések, amiket megtehetünk.
Ha lakkozott fafelülettel van dolgunk, karbantartásra nincs szükség, viszont ha megsérül, nagyon nehéz helyreállítani. Az olajozott fa azonban közvetlenül a vadász által is karbantartható, anélkül, hogy szakemberhez kellene fordulni.
![](https://agrojager.hu/wp-content/uploads/2022/08/IMG_20220816_084135-2-1-300x152.jpg)
Ne hanyagoljuk el a farészek ápolását sem! Fotó: Dr. Szilágyi Bay Péter / Agro Jager
Amennyiben nincsenek mély repedések, elegendő a fegyverboltban kapható olajjal kezelni a fát és az visszanyerheti eredeti megjelenését és fényét.
Ez az olajozott tusák valódi szépsége, mert mindig újra vissza lehet állítani őket az eredeti állapotukba!
![](https://agrojager.hu/wp-content/uploads/2024/09/Agro-Jager-FROMMER-Vadaszbolt-2-300x210.jpg)
Albert Attila, a FROMMER Fegyverbolt kereskedelmi igazgatója. Fotó: Agro Jager / FROMMER
Összegzésként
Ezek a hasznos tippek, amelyek segítségével a félautomata sörétes puskát, illetve általában a puskákat tisztíthatjuk és gondozhatjuk. Ugyanakkor igaz, hogy a Franchi puskák valóban a vadász szolgálatára vannak tervezve.
Mert nem a szép fa vagy a szép gravírozás az, ami különbséget tesz, amikor a bozótosban járunk, a mocsaras vizekben vadászunk, vagy amikor a sár már a csizmánkig ér! A különbség abban rejlik, hogy olyan eszköz van a kezünkben, amely felejthetetlen érzelmeket ad nekünk!
Így, miután elvégeztük a munkát és odafigyeltünk a puskánkra… talán ideje újra vadászni indulni!
Fordította: Albert Attila | FROMMER Kft.
H-1089 Budapest, Szenes Iván tér 10.
Telefon: +36 1 210 3506
Mobil: +36 30 213 7334
You must be logged in to post a comment Login